343 
sidste Slægt sluttede der sig i den postpliocene Tid endnu 
to, nu uddøde Slægter, som dannede forbindende Mellem- 
led mellem den og de typiske Hunde; hos den ene, 
Speothos, ere Knudetænderne i Underkjæben reducerede 
Etil een, hos den anden, Protocyon, ere disse Tænder vel 
tilstede i regelmæssigt Antal, men kun smaa, og desuden har 
"Rovtanden i begge Kjæber en mere skjærende Form end i det 
normale Hundetandbid. I disse to Dyr, af hvilke Proto- 
cyon var af Ulvens Størrelse, Speothos omtrent saa 
stor som en Ræv, men kraftigere bygget, og fremdeles i 
en uddød Art af Icticyon Slægten, som var noget større end 
den nulevende, maaåae vi søge de Rovdyr, som forfulgte og 
søndersled hiin ældgamle Tids store Capivarer og Pakaer, 
dens Hjorte og Navlesviin. Derimod kunne selv de stær- 
keste af de hidtil omtalte Rovdyr aabenbart ikke have 
været farlige for de mange store Hovdyr og Gumlere, som 
dengang befolkede Brasilien. Disse colossale Dyrs rette 
Fjender ere derimod at søge blandt Kattene i en 
uddød Jaguar af Tigerens Størrelse (Felis protopanther) 
og navnlig i en højst mærkelig uddød Form, som i Stør- 
relse kappedes med den store Huletiger fra Europas 
Knoglehuler, og hvis Tandforhold synes at stemple den 
som det blodtørstigste af alle katteagtige Dyr. Et Blik 
paa den paa næste Side afbildede Hovedskal af dette frygtelige 
Rovdyr, som Lund har givet Navnet Smilodon, viser os 
strax dets meest iøinefaldende Særkjende, nemlig de co- 
lossale, sammentrykte og tveæggede Hjørnetænder i Over- 
kjæben, imod hvilke sikkerlig ikke engang Skjolddyrets 
tommetykke Pandser har afgivet et tilstrækkeligt Værn. 
Paa det her afbildede Cranium ere disse Tænder rigtig- 
nok gledne et Stykke ud af Tandhulerne og rage. derfor 
endnu længere frem end de i Virkeligheden have gjort; 
