345 
dyr derimod ikke synderligt fra Katteslægten, og vi kunne 
forestille os det som en kjæmpemæssig Kat med en kort 
Hale ligesom Nutidens Losse, endeel større og navnlig 
meget mere knoglefør end Kongetigeren, men tillige rig- 
tignok lidt mere låvbenet end denne, såa at den rimelig- 
viis ikke har havt hele dennes Hurtighed og Smidighed, 
men overtruffet den i Styrke. Smilodonslægten var eien- 
dommelig for Sydamerika, men en iøvrigt ganske lignende 
. Form, men med det normale Antal Kindtænder, Slægten 
Machairodus, levede i den miocene og pliocene Tid, 
ja selv endnu senere i Europa, og var der repræsenteret 
af flere Arter fra Pantherens til Løvens Sførrelse. Lig- 
heden mellem disse to Former er endog såa stor, at man 
ganske almindeligt har bestridt det brasilianske Rovdyrs 
Ret til at danne en egen Slægt. Grunden hertil er 
dog vel væsentligst den, at man uheldigviis har overseet, 
at den meest bekjendte Figur af Smilodontens Hoved- 
skal”) feilagtigt fremstiller Dyret med 3 istedenfor med 2 
kindtænder i Underkjæben. En Kindtand, og vel åt mærke 
en stor tverodet Kindtand, mere eller mindre hos et Rov- 
dyr maa vistnok berettige til generisk Adskillelse, og 
Smilodonslægten synes derfor ret vel at kunne bestaae 
ved Siden af Machairodus, om end begges meget nære 
Slægtskab paa ingen Maade kan eller skal nægtes. 
”) Publiceret af Blainville i hans bekjendte Ostéographie og tegnet 
efter en flækket Hovedskal med brudt Underkjæbe i Pariser- 
musæet fra en Hule nær ved Byen Sete Lagoas. Da der senere. 
er fundet fire eller fem aldeles hele Underkjæber, hvoraf ingen 
har fiere end to Kindtænder, og da den forreste lille Kindtand paa 
Parisercraniet end ikke er eens påa begge Sider, kan der neppe 
være Tvivl om, at denne lille tredie Kindtand er kunstigt indsat 
i Bruddet og ikke tilhører nczen Smilodon; jeg har derfor tilladt 
mig at udelade den paa den lille ovenfor givne Copie af Blain- 
villes iøvrigt fortrinlige Figur. 
Tredie Række. IV, 923 
