FO] 
henhøre til Familier og Grupper, som endnu den 
Dag i Dag særlig charakterisere Sydamerika. Kun 
to af dens Slægter, den ene en uddød (Mastodonten), 
den anden en endnu existerende (Hesten), henhøre 
til Familier, der i Nutiden ere udelukkende ind- 
skrænkede til den østlige Halvkugle, og gjøre derfor 
et Brud paa denne Regel. 
at langtfra alle Pattedyrordener i lige Grad vare rigere 
(Lg 
påa Slægter i Fortiden end nu. De største Tab have 
Gumlerne, Hovdyrene, Elefanterne og endelig Rov- 
dyrene lidt. Enkelte Ordener, navnlig Flagermusene 
og Aberne, tælle maaskee endog nu flere Slægter 
end tidligere. ; 
4. at i Sydamerika den postpliocene Pattedyrfauna var 
meget mere forskjellig fra den nulevende og navnlig 
rigere paa eiendommelige, nu aldeles uddøde Slægter, 
end Tilfældet var med den tilsvarende Fauna i den 
gamle Verden. 
5. at den Fattigdom paa store Dyr, man kunde næsten 
sige det dvergagtige Præg, som i vore Dage ud- 
mærker den sydamerikanske Pattedyrfauna i Sammen- 
ligning med Pattedyrverdenen paa den østlige Halv- 
kugle, langtfra i samme Grad eller vel endog rettere 
slet ikke fandt Sted i den forhistoriske Fauna.  Bra- 
siliens postpliocene Masiodonter, Macrauchenier og 
Toxodonter, dets mange kjænspemæssige Bæltedyr og 
Dovendyr kunne vel maale sig med de Elefanter, 
Næsehorn og Flodheste, som i den samme Periode 
havde hjemme i Europa. 
Til Slutning endnu kun een kort Bemærkning! Vi 
have seet, hvilke overordentlige Forandringer Brasiliens 
