IX 
Opdagelsers Tid, kunde ikke hidrøre fra en nylig sted- 
funden Krydsning med Europæere; de vare tilvisse af 
reent indfødt Blod. Nu tilhøre alle blonde Befolkninger 
de meest udprægede Grene af den store hvide Race. 
Saadanne Individers Tilværelse paa Tahiti vidner om, at 
det hvide Blod havde naaet dertil, og naar det med et af 
sine meest udprægede Særkjender kun viste sig blandt Høv- 
dingerne, saa er det, fordi disse med en til Grusomhed 
dreven Omhu vaagede over deres Kastes Reenhed. Det 
er altsaa hos denne Kaste, at man maa søge det hvide 
Elements Spør, ligesom man derimod for at finde det 
sorte og gule Elements maa vende sig til dette Samfunds 
lavere Klasser. Den ovenfor udhævede Modsætning imel- 
lem Busterne og Tegningerne forraader denne Sondring, 
og selve deres Forskjelligheder ere et Beviis paa deres 
Troskab. 
De omtalte Iagttagelser ere iøvrigt ikke enestaåaende ; 
der findes endog endnu ældre af samme Art. Allerede 
1560 fremhævede Mendoza og Mendaia, at de paa 
Salomonsøerne midt iblandt og ved Siden af Negerfolkene 
traf Mennesker med rødligt og endog med blondt 
Haar. Quiros beretter noget ganske lignende om Hellig- 
aandsøen blandt Nyhebriderne. Da RKoggeween op- 
dagede Paaskeøen (1772), fandt han der en blandet Be- 
folkning, blandt hvilken han fremhæver, at der gives »gan- 
ske hvide« Individer. Den samme Reisende erklærer, at 
påa Baumansøerne »ere alle Beboerne hvide og adskille 
»sig i denne Henseende ikke fra os Europæere uden deri, 
»at Huden hos nogle af dem er forbrændt af Solheden«. 
Roggeween var Hollænder; hans Landsmænd tjente ham 
aabenbart som Maalestok, hvilket forhøier Værdien af hans 
Vidnesbyrd. 
