XXXI 
for Stykke, hvilket fandt Sted under store Skure, der tillige 
tjente til at opbevare dem i, naar de ikke vare i Tjeneste. 
Til alle de ovenomtålte Arbeider havde Øboerne intet 
andet Værktøj end Stykker af Muslinge- og- Snegleskaller 
og Øxer og Huulmeisler af Steen. Heri erindrede de om 
den Tilstand, som vore egne Forfædre have gjennemgaaet, 
og Overeensstemmelsen i Fornødenheder og Stof havde 
frembragt en slaåaende Lighed i disse Redskabers Form. 
Ogsaa her søgte man de fasteste og haardeste Stene. 
Vanskeligheden ved Bearbeidelsen og den lange Tid, der 
medgik dertil, holdt dem ikke tilbage; men dermed steg 
ogsaa Værdien, og Jade-Øxerne havde en saadan Betyd- 
ning, at de fik Egennavne og gik i Årv som Skatte, der 
nævntes i disse Folks historiske Erindringer. 
Polynesiernes havomflydte Hjem har tilvisse bidraget 
til Udviklingen af deres Sømandsdygtighed. Den samme 
Aarsag har ogsaa kunnet have Indflydelse paa den Ud- 
vikling, som Menneskeæderiet havde naaet hos dem. Man 
har forefundet dette fra Nyseiand til Marquesas-Øerne, og 
forekom det end paa de Hawajiske Øer endnu kun til- 
fældig, saa vakte det idetmindste ingen Afsky. Kun påa 
Tahiti var det ganske forsvundet; men ved de Menneske- 
offringer, som Europæerne der, som andetsteds, havde 
Leilighed til at iagttage, bød Ypperstepræsten Offerets Øie 
til Kongen, som aabnede Munden ligesom for at nedsluge 
det. Man kan ikke Andet end i dette Tegn at see et 
Spor af en gammel Skik, der var afskaffet ved Sædernes 
tiltagende Mildhed; og desuden lade Stedets Overleveringer 
ingen Tvivl herom. Alle Polynesiere have altsaa op- 
rindelig i højere eller lavere Grad været Menneskeædere, 
og nogle Stammer, f. Ex. Nyselænderne, have i denne 
Henseende naaet og maaskee overgaaet alle andre Folkeslag. 
