XXXIV 
Men hvordan det end forholder sig hermed, såa er 
Brugen af Menneskekjød som Næring saa langt fra ene- 
staaende hos Polynesierne, at den netop inderlig sammen- 
knytter dem særlig med de Folkefærd, som vi have seet 
vise størst Lighed med dem i Legemspræg og Sprog. 
Uheldigviis ere disse Folkefærd os langt mindre bekjendte, 
og enhver nøiagtig Sammenligning umulig. Dog vide vi, 
at Menneskeæderiet hersker i forskjellig Grad hos de tal- 
rige Stammer, der slutte sig til Dayakfamilien. Hos de 
egentlige Dayakker spises Krigsfanger, Forbrydere 0. s. v. 
I visse Tilfælde betragtes et Maaltid Menneskekjød som et 
Sonoffer. »Biadsju'erne«, siger RKienzi, »offre og spise 
»to eller tre Slaver for at udsone deres Koners Brøde, 
»naar de have begaaet Ægteskabsbrud«. 
Med Forbigaaelse af nogle andre Skikke, som Polyne- 
sierne have tilfælles med andre Folk, der ståae paa om- 
trent samme Kulturtrin, ville vi blot omtale den Skik at 
beruse sig med Kava, der ved sit Væsen og Tilberedel- 
sesmaade ganske minder om Amerikanernes Chicha”); men 
vi ville opholde os et Øieblik ved den over alle Sydhavs- 
øerne, med Undtagelse af Kapa, udbredte Tatuering. 
Tatueringen gjenfindes, som bekjendt, blandt alle 
Jordens Folk, selv blandt Europæerne. Ofte anvendes den 
vistnok blot som Prydelse; men hos en Mængde vilde 
eller halvvilde Folkeslag har den et alvorligere Formaal 
”) Chicha er Andesfolkenes af Mais bryggede Øl. For at fremme 
Gjæringen og gjøre Drikken mere berusende, bruge de til deres 
Fester at tygge Maisen og saaledes blande den med Spyttet. Selv 
Europæere, der have bekvemmet sig til at smage denne »Chicha 
mascada«, have lovpriist dens Egenskaber. Denne Tilberedelses- 
maade er omtrent det Eneste, den har tilfælles med Kava'en 
eller Ava'en, der laves af Roden af en Peberart af samme Navn 
(Piper methysticum), og som er en modbydelig, bedøvende og ved 
overvættes Brug yderst ødelæggende Drik. (0. A)). 
