XXXVI 
tog et Portræt af ham, våagede han skinsygt over den 
nøiagtige Gjengivelse af de Linier, som han erklærede 
dragne efter faste Regler. At det ikke blot var hans 
Familievaaben, som han frygtede Forvanskningen af, viste 
han ved med Pennen at tegne sin Broders og sin Søns 
Moko'er, og ved at fremhæve Særkjenderne imellem dem 
og han egen — kort sagt, i Mokoen bærer Nyselænderen 
indgravet i sit Ansigt sit og sin Families Navn, sin Titel, 
sin Rang og Vidnesbyrdet om sine Bedrifter. 
Menneskeæderiet og Tatueringen ere saaledes ved en 
ganske særlig Udvikling, men som ingenlunde har for- 
andret deres Grundvæsen, næsten blevne eiendommelige 
Træk for Nyselænderne. Det Samme kan siges om en 
Indstiftelse, som er fælles for alle Polynesiere, men som 
man med Urette, forekommer det os, har villet fremstille 
som Særkjende for dem; vi mene Tabu'en. Dette Ord 
betegnede sædvanlig en af Præsterne i Guddommens Navn 
udstædt Erklæring, at et Sted, en Ting, et Menneske 
skulde agtes hellige for alle eller en Deel af deres Med- 
borgere. Dette var den religiøse Tabu. Dens Følger 
vare forskjellige. Gjaldt det et Sted, der var belagt med 
ubetinget Tabu, kunde Ingen betræde det; faldt Tabuen 
påa en Spise, kunde Ingen gjøre Brug deraf; anvendtes 
den paa et Menneske, kunde Ingen røre ved ham uden 
selv at blive tabu. — Men Tabuen kunde ogsaa være 
midlertidig. Paa flere Øer vare Taroplantningerne tabu 
fra et vist Tidspunkt indtil Høsten. — Den kunde ogsaa 
gjælde kun en vis Klasse af Beboerne. Morai'erne, der 
paa eengang tjente som Templer og som foreløbige Be- 
gravelsessteder, vare tabu for Kvinderne. De kom kun 
derind ved meget sjeldne Leiligheder, og da bar man . 
Omsorg for at udbrede Maatter, hvor de skulde gaae, for 
