XXX VII 
at deres Fødder ikke skulde betræde den dem forbudne 
Jordbund; disse Maatter brændte man derpaa, for at intet 
Punkt af den hellige Grund skulde besmittes ved Be- 
rørelsen deraf. 
Høvdingernes og Præsternes Eiendomme vare tabu 
for alle deres Undermænd, det er, de stode under Gud- 
dommens umiddelbare Beskyttelse. Endnu mere gjaldt - 
dette deres Personer, og i denne Henseende have nogle 
Høvdinger naaet og overgaaet Alt, hvad der berettes om 
nogle smaae afrikanske Magthavere. Kamehameha den 
1stes Forgænger var i den Grad tabu, at hvo der om 
Dagen, om end kun et Øieblik og ved en Hændelse, saae 
påa ham, uden Naade var dødsdømt. 
Ordet Tabu tages ogsaa i Betydningen ureen. — 
Barselkvinden var tabu; man byggede hende en afsides 
Hytte, hvor kun hendes Mand turde træde ind. — Selv 
Høvdingen, der blev rammet af denne Art Tabu, var mid- 
lertidig berøvet al Myndighed og ligesom afskaaret fra 
Samfundet. Han maatte leve ene for sig, uden at røre 
sig, og kunde ikke engang benytte sine egne Hænder til 
at tage Næring til sig; man madede ham som et Barn, 
og de dertil anvendte Redskaber skulde bagefter brændes. 
Man kunde dog faåae denne Art Tabu hævet ved visse 
Ceremonier og ved Offringer til Præsterne. — Ofte var 
Tabuen ogsaa af reen borgerlig Natur og havde kun Be- 
tydning af et simpelt Forbud. En Høvding eller en simpel 
Privatmand lyste Tabu over sin Mark, det er, han opsatte 
et Tegn paa, at man ikke turde betræde den”). Selvfølgelig 
7”) Da GChamisso, ledsaget af en kongelig Tjener, påa en botanisk 
Udflugt overnattede i en Hytte, blev det Hjørne, hvor hans af 
Regnen gjennemblødte Planter henlagdes til Tørring, belagt med 
Tabu. (0. A.). 
