XLIX 
hende, at hans to Brødre gave sig til at søge efter ham 
og opdagede ham ved hans Elskerindes Side.  Over- 
raskede ved dennes Skjønhed, vilde de ikke tiltale hende 
uden at byde hende en Gave. Den ene forvandlede sig 
til en So, den anden til røde Fjedre”), og efter at disse 
Gjenstande engang vare skabte, antoge de igjen deres 
tidligere Skikkelse og bøde deres Broders Elskerinde disse 
Gaver, som et Øieblik havde været forvandlede Guder, 
men som nu kun vare jordiske Gjenstande, efterat Guderne 
igjen havde taget sig selv tilbage. Det er aabenhbart i 
denne Betydning, man maa forstaae Verdens Skabelse ved 
Taaroa. Guden har for et Øieblik omskabt sig til Sandet, 
Klipperne 0. s. v., og har derpaa atter taget sin Person- 
lighed tilbage fra Skabningen, og Verden, der et Øieblik 
havde været Taaroa selv, er nu kun bleven hans Skal. 
Men Værket var ikke fuldført; der stod tilbage at 
ordne disse Stoffer. Vi gjengive her atter ordret Moe- 
renhouts Oversættelse. 
»! Grundpiller, Klipper, Sand! — Vi ere her .... 
»Kommer hid, I, som skulle danne denne Jord! — Han 
»trykker dem såmmen atter og atter; men disse Stoffer 
»ville ikke lade sig sammenføie. Da udslynger han med 
»sin højre Haand de 7 Himle, for deraf at danne Grund- 
»volden, og Lyset er skabt; Mørket er ikke mere. Alt er 
»synligt, Verdensaltets Indre glimrer. Guden er henrykt 
»over Synet af Uendeligheden. Ubevægeligheden er op- 
" »hørt; Bevægelsen er til. Sendebudenes Virksomhed er 
7") Denne Betydning, som tildeles et Dyr, der forekommer os lidet 
værdigt til at optræde i poetiske Sagn, maa ikke undre os. Den 
forklares ved Svinets overordentlige Vigtighed for Øboerne. [For- 
skjellige Fugles Fjedre vare og ere endnu de Indfødtes kost- 
bareste Prydelser. OA: 
Tredie Række. IV. (Extrahefte). 4 
