LV 
Krig bringe en Høvding Bistand, maatte Hjælpetropperne 
altid ledsåges af idetmindste eet Menneske, der var be- 
stemt til at offres. Samme Lod ramte Krigsfangerne. — 
Skulde der sluttes Fred, maatte denne befæsles ved idet- 
mindste fire Menneskers Blod. -— Endelig var Indsættelsen 
af en ny Høvding og ethvert høitideligere Besøg ligesaa- 
mange Foranledninger til Menneskeoffere. 
Naar denne blodige Overtro havde bevaret et saadant 
Herredømme paa Tahiti, falter man let, hvorledes det 
maatte være paa de andre Øer, der vare forblevne i en 
forholdsviis barbarisk Tilstand. Endnu 1843 stak man paa 
Marquesasøerne ikke Huller i Ørerne påa. en Høvdings 
Datter, for deri at hænge de første Ørelokker, uden at 
offre et Menneske (P, Mathias). 
Til enhver offentlig Morai hørte en Overpræst, som 
forestod Ceremonierne, og et betydeligt Antal lavere Tjenst- 
gjørende. Umaadelige Forrettigheder våre forbundne med 
disse Bestillinger, især med Overpræstens. Idet disse 
Præster optraadte paa frygtelige Guddommes Vegne, havde 
de, såa at sige, Ret over Liv. og. Død med Hensyn 
til Alt, hvad der omgav dem. : Overtroen tilskrev dem 
desuden overnaturlige Kræfter; og man sparede derfor 
heller Intet for at vinde deres Gunst. De levede saaledes 
omgivne af Æresbeviisninger og Overftødighed; men disse 
Fordele maatte betales med en stadig Virksomhed. I 
Fredstider havde de talrige Forpligtelser, der maatte tynge 
stærkt paa den Racen eiendommelige Ladhed, og i Krigs- 
tid gik de ved Siden af Høvdingerne og kæmpede sam- 
men med dem. Som de første: i Raadet og i Kampen 
og alle deres Medborgere overlegne i Kundskaber, ret- 
færdiggjorde de paa en Maade den Indflydelse, som de 
altfor ofte misbrugte. 
