LIX 
boerne deres Forraad. Og desuden forstode før Euro- 
pæernes Ankomst især Høvdingerne godt at beruse sig i 
deres Kava, hvis Virkning var endnu frygteligere end 
vore Drikkes. Man veed, hvorvidt de Indfødte havde bragt 
det i Sviir og Udsvævelser. I denne Henseende havde 
Åreoierne Intet ladt tilbage for Europæerne at lære dem”). . 
Jeg skulde. være mere tilbøielig til at tilskrive de af 
Europæerne indførte Udsletsygdomme en Deel af dette 
sørgelige Resultat. Man kjender disses. forfærdelige Virk- 
ninger paa de amerikanske indianere, og de synes ikke 
minåre ulykkebringende paa Polynesierne. For faa Aar 
siden bortrev en Mæslingeepidemi en Ottendedeel af de 
Havajiske Øers Befolkning. I 1854 udbrød en Mæslinge- 
epidemi paa Tahiti og dræbte ikke mindre end 800 Ind- 
fødte, «medens ikke en eneste Fremmed bukkede under. 
Vi maae tilføje, at ligeledes alle de indfødte Soldater helbre- 
dedes. Dette forklares af, at de frie Tahitiere for at bekæmpe 
Feberheden styrtede sig i Søen, selv naar Legemet var 
bedækket med fuldt udbrudte Mæslinger, medens Soldaterne 
bleve pleiede i Søhospitalet. Men det er ikke blot Stig- 
ningen i Dødsfaldenes Antal, der er betegnende; Dødelig- 
heden ledsages af hemmelighedsfulde Omstændigheder, som 
synes. at antyde, at Livet her er rammet i sin inderste Rød. 
En Mængde Reisende paastaae, at ethvert europæisk 
Skibsmandskab, der opholdt sig nogen Tid ved en Ø i 
Sydhavet, medbragte til denne visse epidemiske Sygdomme, 
der vare foranderlige i deres Væsen og efter Tid og Sted, 
men som kun angreb de Indfødte og skaanede de Nyankomne. 
Polynesierne kjendte dette af Erfaring. Selv Pitcairnerne 
vare, tiltrods for det europæiske Blod i deres Aarer, denne 
”) Paa nogle Øer havde man endog bragt det til at destillere en 
Art Brændeviin af de sukkerrige Rødder af en Dracæna. (0. A.) 
