LXVIII 
søgelser til Veivisere, og især de Søkaart, som ere op- 
tagne af Kapitain Kerhallet til Veiledning for de Søfarende. 
Intet af disse Arbeider er tilvisse foretaget med det For- 
maal at løse det Spørgsmaal, der beskjæftiger os, og naar 
vi finde Beviser deri, maa det erkjendes, at de ikke ere 
opfundne til Gunst for vor Sag. 
Af den Kjendsgjerning, åt Solvarmen er langt stær- 
kere under Ækvator end ved Polerne, følger en Række af 
Fremtoninger. Luften, der bestandig ophedes ved Jord- 
og Havfladen i Ækvatorialegnene, og som derved er bleven 
lettere end de tilgrændsende Egnes, stiger tilveirs. Det 
tomme Rum, som der saaledes er en stadig Stræben efter 
at danne, maa uophørlig fyldes med koldere Luft, og heraf 
opstaae to store stadige Luftstrømme, som skulde synes 
at maatte blæse ret Syd og ret Nord; men som en Følge 
af vor Jords Form og Omdreining blive de bøjede af og 
gaae i den nordlige Halvkugle fra Nordøst til Sydvest og 
i den sydlige fra Sydøst til Nordvest. Disse Luftstrømme, 
de bekjendte Påssatvinde, er det, som man har be- 
tragtet som en af de store Hindringer for Søreiser fra 
Asien til Oceanien; men, for at de skulde være det, 
maatte de udøve deres Indflydelse uafbrudt over hele det 
stile Hav. Dette er langtfra Tilfældet. 
Efterhaanden som den af Passatvinden hidbragte Luft 
nærmer sig Ækvator underkastes ogsaa den Varmens Ind- 
flydelse; den ophedes, udvider sig og stiger opad, bort- 
førende med sig alle de Vanddampe, som den har optaget, 
idet den strøg henover Oceanet. Disse Dampe fortættes 
af Kulden i de høiere Luftegne og forvandlés til Skyer, og 
heraf opstaaer det Jordbelte, som man har kaldet »Sky-. 
ringen«. Dette Belte gaaer aldeles frit for Passatvindene ; 
istedetfor Luftstrømme, der blæse bestandig i een Ret- 
