LXXIII 
duelige og kjække Søfolk. Deres særdeles velbyggede 
Kanoer seile og styre meget godt og krydse meget hurtigt 
tæt op til Vinden. Alligevel naae de ikke i Størrelse de 
store polynesiske Kanoer, da de høist ere henved 50 Fod 
lange, og man møder der Intet, som minder om Tahitis 
eller Marquesasøernes Dobbelkanoer.  Carolinernes astro- 
nomiske Kundskaber indskrænke sig til at skjelne Stjerne- 
billederne og til at dele Synskredsen i 28 Streger, lige- | 
som de gamle Grækere. Blot med disse Hjælpemidler 
hengive disse Folk sig til næsten uophørlige Søreiser. 
Under det ubetydeligste Paaskud begive Mænd, Kvinder 
og Børn sig ombord paa Kanoen og gjennemstreife deres 
Archipel, som de kjende godt nok til at optage et Slags 
Kaart derover. De gjøre desuden virkelige »lange Rei- 
ser« i blotte Handelsformaal, og det er til disse, at de 
af Kotzebue samlede Exempler høre. 
[ 1788 bleve Guahams Beboere meget overraskede 
ved at see en Carolinsk Flotille ankomme til dem, som 
for at anløbe denne Kyst havde maattet gjøre en Reise 
"paa idetmindste 70—80 (danske) Mile. Disse uventede 
Gjæster bleve vel modtagne, og de berettede, at deres 
Forfædre altid havde pleiet at drive Handel med Guaham, 
men at disse Reiser «havde ophørt paa den Tid, da de 
Hvide ankom til Marianerne og hærgede dem"). Disse 
Øers Opdagelse skriver sig fra 1521; Spanierne toge dem 
i Besiddelse 1565. Samkvemmet havde altsaa været af- 
brudt i 223 Aar! Man spurgte Carolinerne, hvorledes de 
”) Marianerne siges ved Opdagelsens Tid at have havt 44000 Indb. 
Nu tælle de kun 4500, næsten Alle Spaniere eller Blandinger. 
Kotzebue beretter endog, at der paa hans Tid kun var een 
Mand og een Kvinde tilbage, som anerkjendtes for at være af 
reent indfødt Blod. Den marianske Stamme maa altsaa regnes 
blandt de undergaaede Folk. 
