LXXV 
til en Øes Hjælpekilder, erklærede sædvanlig en Præst, at 
en Gud havde aabenbaret ham Tilværelsen af et yndigt 
Land; han angav Retningen, og påa denne Forsikkring 
steg en fyrig Ungdom i sine Kanoer og drog for fulde 
Seil eller røede i den betegnede Retning. — Undertiden 
blev en Ø afgjort for lille, og man forlod den. for at søge 
en anden. Pitcairn og Påaskeøen frembyde os Exempler 
af denne Art. 
Uden at være meget udstrakte vare Polynesiernes 
astronomiske Kundskaber fuldkommen. tilstrækkelige til at 
lade dem erkjende den Kurs, deres Kanoer havde styret, 
og til i fornødent Fald at gjenfinde den. Paa sin anden 
" Reise fik Cook et afgjørende Beviis derpaa. Da han forlod 
Tahiti, tog han en lærd Indfødt ved Navn Tupaia, om 
hvem vi snart skulle tale videre, med sig ombord. Det 
engelske Skib gjennempløiede Sydhavet i alle Retninger, 
fra Nord til Syd og fra Øst til Vest; det omseilede Ny- 
seland og naaede Batavia igjennem Sundastrædet. Under 
hele denne Reise, og selv naar han var mere end 20060 
franske Mile fra sin Fædreneø, var Tupaia »aldrig i For- 
legenhed med at angive den Retning, hvori Tahiti laae«. 
Senere have mange andre Reisende bevidnet den Nøiagtig- 
hed, hvormed Sydhavsboerne forstaae at finde sig tilrede 
paa Havet. De have altsaa kunnet bære sig ad ligesom 
Carolinerne. 
Tilfældige Uheld paa Havet, have vi ovenfor sagt, have 
ogsaa maattet spille deres Rolle ved Oceaniens Befolkning 
og udsaae Kolonister over dette med Øer bestrøede Om- 
raade. For at anføre Exempler er man kun i Forlegenhed 
med Valget. Næsten alle de store europæiske Søfarere 
have paa de Øer, de besøgte, stødt påa Fremmede, der 
vare komne derhen ved Tilfældet og undertiden meget 
Fa 
