LXXVI 
langtbortefra. Jeg vil blot anføre tre i forskjellige Hen- 
seender interessante Tilfælde. 
Da Cook 1777 landede paa Watiu (en åf Cooks- 
øerne), var han ledsaget af Tahitieren Mai, og denne 
traf påa denne Ø, der ligger omtrent 150 Mile Sydvest 
for Tahiti, tre Mænd, som han ved de første Ord gjen- 
kjendte som sine Landsmænd. Deres Historie var meget 
ligefrem. Tyve i Tallet vare de afreiste fra Rajatea for 
at begive sig til Tahiti, men våre blevne overraskede af 
en Storm og kastede ud paa det aabne Hav. Fuldstændig 
forvildede havde de flaåkket om paa Lykke og Fromme. 
Sytten vare døde af Sult og Elendighed; de tre øvrige 
havde stødt paa Watiu og levet der i tolv Aar. Disse 
Skibbrudne vare lidet talrige, kun af eet Kjøn; de vilde 
ikke have kunnet lægge Grunden til en Koloni. Der følger 
her et mere bevisende Tilfælde. 
Paa den Reise, som Kaptain Beechey udførte 1825— 
1828, opdagede han i Udkanten af Pomotu- Archipelet 
en lille Ø, Barrow, hvor han overraskedes ved at finde 
friske Spor af Beboelse. Da han senere kom til Øen 
Byam-Martin, traf han paa et Par Snese Individer, Mænd, 
Kvinder og Børn, under to Høvdingers Styrelse, af hvilke 
den ene, Tuvari, med sin Familie blev taget med derfra til 
hans Hjem af den engelske Søfarer. De havde alle hjemme 
påa Øen Anaa, beliggende nogle og 60 Mile Øst for Tahiti, 
som den er skatskyldig til. Deres Historie var den samme 
som de Skibbrudnes paa Watiu. Ved Pomares Rege- 
ringstiltrædelse havde Tuvari indskibet sig med 150 af 
sine Landmænd for at hylde den nye Hersker. I Sigte af 
Maitea havde Monsunen, der havde begyndt tid- 
ligere end sædvanlig, kastet dem tilbage ud paa Havet. 
To Kanoer vare gaaede under. Den tredie, der førte 23 
