LXXVIII 
som man har paastaaet maatte sætte uovervindelige Skran- 
ker for Vandringer fra "Vesten. Man kan ikke tænke sig 
nogen fuldstændigere Gjendrivelse ved Kjendsgjerninger af 
de Paastande, vi bekæmpe. 
Men, ville maaskee vore Modstandere sige, dersom 
disse frivillige eller ufrivillige Vaåndringer blot have været 
nogenlunde hyppige, dersom der finder mere eller mindre 
regelmæssigt Samkvem Sted mellem Ø og Ø, såa maae 
disse Vandringer, dette Samkvem have efterladt Spor i de 
Indfødtes Erindring, og de maae besidde idetmindste de 
første Begreber om Sydhavets Geographi. Er dette virke- 
lig Tilfældet? Her er der atter Overflod af Exempler. 
Paa de første Opdagelsesreisers Tid have næsten alle eu- 
ropæiske Søfarere kunnet godtgjøre, at Polynesierne kjendte 
andre Lande end dem, de beboede, og ofte er det de 
Indfødtes Angivelser, de have skyldt deres Opdagelser. 
Saaledes indhentede Quiros allerede 1606 paa Talimako 
(nu Duff-Øerne)”) nøjagtige Efterretninger om flere andre 
Punkter i Polynesien, blandt andre om Tikopia og om 
Helligaandsøen, en af de største af Ny-Hebriderne. Det 
skyldtes disse Efterretninger, at han nååede denne sidste, 
der ligger i en Afstand af omtrent 79 Mile. 
Med Forbigaaelse af en Mængde lignende Kjends- 
gjerninger, vil jeg kun endnu sige nogle Ord om def 
vigtigste Vidnesbyrd om Omfanget af Polynesiernes geo- 
graphiske Kundskaber, nemlig det Hovedkaart, som 
Cook erholdt paa Tahiti paa sin første Reise (1769—71). 
Dette Kaart blev tegnet af Tupaia, Dronning Obereas 
forhenværende Minister, og er blevet os opbevaret af 
Forster. Det omfatter alle Polynesiens Hovedgrupper 
") De høre til de nærmere Øer, men have malaisk Befolkning. 
(0. A). 
