XCVI 
Fornuftvæsener, sendte han to af sine Sønner med. deres 
Koner derhen, og bød dem at dele Jorden imellem sig. Den 
gode Forstaaelse imellem disse varede ikke længe. Den 
" Yngste var forstandig og arbeidsom, den Ældste doven. For 
at tilegne sig sin Broders Eiendom dræbte han ham. Da 
kom Tangaloa tilbage fra Burotu, opflammet af Vrede, 
kaldte den Skyldige og den Myrdedes Familie for sig, og 
tiltalte den sidste saaledes: »Sætter Eders Kanoer i Søen, 
»Seiler til det store Land mod Øst, og bliver der. Eders 
»Hud skal være hvid som Eders Sjæle, ihi Eders Sjæle 
»ere rene. I skulle være duelige, 1 skulle forfærdige Øxer, 
»å skulle have alle Slags gode Ting og store Kanoer. 
»Jeg vil selv befale Vinden at blæse stadig ad Tonga til, 
»og denne Øes Beboere skulle ikke kunne komme til Eder 
»i deres slette Kanoer«.  Derpaa tiltalte Tangaloa den 
ældste Broder og hans Familie saaledes: »I skulle være 
»sorte, thi Eders Sjæle ere onde, og I skulle være arve- 
»løse. I skulle ikke være duelige i de, nyttige Kunster, 
»og I skulle ikke komme til Eders- Brødres store Land. 
»Hvordan skulde I naae det i Eders slette Kanoer? Men 
»Eders Brødre skulle komme og handle med Eder, hvis 
»det anstaaer dem«. pers 
Dette Sagn kræver nogle Forklaringer. For det Første 
synes Tangaloa ikke,at være andet end en: Høvding, der 
er gjort til Gud. I disse Folks Billedsprog var- det at 
fiske en Ø det Samme som åt opdage den, og under- 
tiden, som paa Nyseland, kaldtes en Ø Opdagerens. Fisk. 
Tangaloa havde altsaa opdaget det paagjældende Land 
og ført den første Koloni dertil. 
De nulevende Tonganere have anvendt dette Sagn 
påa sig selv og Europæerne. Da de føle vor Overlegenhed 
i såa mange Henseender, betragte de os som den yngre 
