CXVIII 
sikkre, at de ere Djævle. Den Umage, han gjør sig for at 
gjøre den tahitiske Tyvegud Hiro til et Menneske, be- 
rettiger fuldstændig til den opstillede Formodning. 
Det er ogsaa muligt, at Pomare'erne ikke naae til- 
bage til deres Folks halvt fabelagtige Tider, og at de 
have afløst Rajateas første Herskerslægt.  Sligt har ofte 
fundet Sted påa Sydhavsøerne, og den samme Hersker- 
slægt er traåadt istedetfor den, som Cook fandt herskende 
påa Tahiti. 
Dette er vel nu kun Gisninger; men skulde de end 
vise sig velbegrundede, såa er der dog intet, der be- 
rettiger til at følge Hale i hans Angivelse om den tahi- 
tiske Indvandrings høie Ælde. To eller tre Aarhundreder 
til vilde formodentlig være Alt, hvad man burde føie til 
det angivne Tal, hvilket kun vilde føre tilbage til det 
andet Aarhundrede før vor Tidsregning. 
Det vilde være af høieste Interesse at have tilsvarende 
Grundlag med Hensyn til Tiden for den Udvandring, der 
førte Malaierne til Sydhavet.  Uheldigviis mangler det os 
ganske, men maaskee vil der endnu kunne raades Bod 
paa denne Mangel. Der maa paa Samoaøerne findes 
lignende Slægtregistere, som overalt ellers i Polynesien, og 
det kan ikke noksom anbefales Reisende og Missionærer 
omhyggelig at optegne dem. — Det samme gjælder om 
Tongaøerne, hvor Tuitonga blev almindelig anerkjendt 
som umiddelbar Ætling af de Guder, der først befolkede 
Øgruppen.  SSkjøndt denne Værdighed er afskaffet, maa 
stræbe sig for, åt indgyde de Indfødte Foragt for deres gamle 
Tro, og hos disse Folk, hvor Historien og Religionen ere saa 
inderlig sammenknyttede, er Følgen deraf, baade blandt Lærere 
og Disciple, en Ringeagt for Overleveringer, som vilde være af 
højeste Betydning. 
