CXXI 
skridende frem fra Øst til Vest. De ere udgaaede fra 
Asiens østlige Øgrupper, og man gjenfinder endnu der 
Stamracen, fuldkommen gjenkjendelig paa dens legemlige 
Præg og dens Sprog. De have først nedsat sig og fæstet 
Bo påa Samoa og Tongaøerne; derfra ere de gaaede til 
de andre Grupper i Verdenshavet, som laae aabent for 
dem. Idet de landede paa disse Øer, have Udvandrerne 
snart fundet: dem aldeles ubeboede, snart have de der 
truffet paa nogle sparsomme Stammer af sort Blod, som 
aabenbart vare ankomne dertil ved saadanne Uheld paa 
Havet, som næsten alle europæiske Reisende have kunnet 
paavise. Deels ublandede, deels blandede med disse spredte 
Negerstammer, have de dannet nye Midtpunkter, hvorfra 
nye Kolonier ere udgaaede, der mere og mere udbredte 
sig over det polynesiske Omraade. Ingen af disse Van- 
dringer gaaer tilbage udover den historiske Tid; nogle 
af de fornemste have fundet Sted lidt før eller lidt efter 
den kristelige Tidsregnings Begyndelse, andre ere yngre, 
og der er nogle, som ere ganske nye. 
Disse ere de Slutninger, som paatvinges os, ikke ved 
forudfattede Meninger eller Formodninger, men af en 
Samling af Kjendsgjerninger, der ere samlede langsomt, 
een for een, af særskilte lagttagere, som arbeidede hin- 
anden uafvidende, ligefra Cook og Forster, som over- 
leverede os Tupaias Kaart, uden at ane dets Betydning, 
til Porter, Ellis, Williams, som føjede nyt Stof til 
dette første Grundlag; til Hale, som først sammenstillede 
disse Kilder, optog Kaartet over Vandringerne og for- 
søgte at angive deres Tidspunkter; til Sir George Grey, 
Admiralerne Bruat og Lavaud, General Ribourt, 
Gaussin, Remy, Thomson, Shortland og Hoch- 
stetter, som optegnede samstemmende Sagn flere hun- 
Fjerde Række. IV. (Extrahefte). 9 
