+ 
Det er i højeste Grad paafaldende, at man i den 
nævnte Periode ikke havde Øje for Overensstemmelserne 
i alle disse Stenes Bestanddele og Udseende, eller tænkte 
sig Muligheden af, at det dog maaske kunde forholde sig 
rigtig med deres ejendommelige, om end noget gaade- 
fulde Herkomst. 
Da Fysikeren Chladni i Aaret 1794 udgav sit 
navnkundige Arbejde om »Ild-Meteorerne«, hvori han 
godtgjorde imod de dengang herskende Anskuelser, 1) at 
Meteorstenene ofte vare sete falde ned fra Him- 
len, 2) at de vare identiske med Ildkugler, og 
3)at de stammede fra Verdensrummet, altsaa vare 
af kosmisk Oprindelse og aldeles fremmede for vor Jord 
og Atmosfære, blev han udleet af de fieste af Datidens 
Naturforskere, der ikke engang ansåa det for Umagen 
værd at gjendrive saa intetsigende Paastande. Der hen- 
gik et Decennium, førend hans Theori begyndte at finde 
almindelig Anerkjendelse, og det vilde neppe engang være 
skeet saa hurtig, hvis der ikke heldigvis i Aaret 1803 var 
indtruffet et betydeligt Meteorfald paa omtrent 2000 Stene 
ved P”Aigle i Frankrig,' hvor det ikke var muligt at be- 
tvivle Rigtigheden, da Fænomenet var iagttaget under 
gunstige Forhold af en Mængde paalidelige Personer. 
Fra dette Øjeblik kunde man ikke længere skyde Meteo- 
riterne fra sig som rent Hjernespind, og i ethvert af de 
derpaa følgende Aar har man faaet yderligere Bekræftelse 
paa Rigtigheden af Chladnis Theori, hvorfor der nu 
ogsaa i alle større Museer samles paa Meteoriter, hvilket 
for Øjeblikket er nærved at blive til en Modesag, skjøndt 
af en noget kostbar Beskaffenhed. 
Hvad der meget bidrog til, at man i en saa sildig 
og oplyst Tid kunde tvivle om deres Tilværelse og Op- 
