8 
en sleben og ætset Plade af Meteorjernet fra Elbogen, fundet 
i Slutningen af det l4de Aarhundrede. Imidlertid kan man 
dog ikke frembringe de Widmannståttenske Figurer paa alle 
Jernmeteoriter; men naar det er Tilfældet, afgive de et 
vigtigt Kjendemærke, eftersom de aldeles ikke ere iagt- 
tagne paa kunstig tilberedt Jern, der desuden aldrig 
indeholder Nikkel 
De her anførte Kjendetegn paa Meteorjernet faa stor 
Betydning derved, at medens man har iagttaget Faldet 
af næsten alle kjendte Stenmeteoriter, er det kun Tilfældet 
med yderst faa Jernmeteoriter, uagtet Tallet paa disse 
sidste nu udgjør mere end 100, saa at det altsaa nær- 
mest er disse Jernmassers kemiske Sammensætning og 
de ved Ætsningen frembragte Figurer, der skulle afgjøre, 
om en paa Jorden funden Jernmasse kan antages at 
være meteorisk Jern eller ej. 
Af Jernmeteoriterne er der en, der fortjener særlig 
Omtale, nemlig den saakaldte Palassiske Masse, der 
i Aaret 1749 blev funden af en russisk Bjergmand paa 
en Højderyg mellem to af Bifloderne til Jenissej i Sibirien. 
Han søgte efter nye Metalgange i de derværende Bjerge 
og blev meget overrasket ved at finde en 1376 Pd. 
vægtig, fritliggende Metalmasse, hvis store Bøjelighed, 
glindsende Brud og ejendommelige Klang lod formode et 
ædlere Stof end Jern, og han troede at finde en yder- 
ligere Bestyrkelse i denne sin Formodning ved Tatarernes 
Udsagn om, at det var en fra Himlen nedfalden Hellig- 
dom. Med megen Besvær fik han den flyttet i disse 
uvejbare Egne hen til det nærmeste beboede Sted, Med- 
wedewa, der ligger flere Mile derfra, og hvor Pallas paa 
sin Rejse 1771 fik den at se. Han lod den nu bringe til 
Byen Krasnojarsk, der i Almindelighed angives som 
