11 
af den foran beskrevne Beskaffenhed falde derpaa ned til 
Jorden, og Meteoritens kosmiske Tilværelse er nu afsluttet. 
Det er kun en ringe Del af alle de Meteorstene, der 
komme til vor Klode, som blive iagttagne og fundne, 
fordi mange falde om Natten og blive da som oftest 
upaaagtede, eller falde i ubeboede Egne eller i de store 
Verdenshave, og Reichenbach har endog anslaaet det 
sandsynlige Antal af aarlige Meteorfald til 4500. Selv 
om denne Angivelse er altfor overdreven, er det dog 
vist, at de maa være meget hyppige”), naar man tager 
Hensyn til, fra hvor lille en Del af hele Jordens Over- 
flade vi kunne vente paalidelige Oplysninger derom, og 
det er indlysende, at Meteoriterne maa tilvejebringe en 
Forøgelse af Jordens Masse, der ellers ansees for at 
være en aldeles uforanderlig Størrelse. Man kunde synes, 
at denne Tilvækst maatte i Tidernes Løb kunne faa Ind- 
flydelse paa visse fysiske Forhold ved vor Jordklode, 
navnlig i Henseende til den Hastighed, hvormed den ro- 
terer om Aksen og bevæger sig i sin Bane; men hvor 
store end enkelte Meteoriter kunne være, ere de dog 
ligeoverfor Jordens uhyre Masse baade for faa og for 
smaa til kjendelig at kunne frembringe slige Forandringer 
selv efter længere Perioders Forløb. 
Istedetfor at give en mere detailleret Skildring af 
”) I Aaret 1868 har man saaledes iagttaget 8 større Meteorfald: 
1) det senere omtalte i Distriktet Pultusk i Polen, d. 30te Jan. 
2) Ved Motta dei Conti i Nærheden af Casale, d. 29de Febr. 
3) Ved Slavetiz i Kroatien, d. 22de Mai. 
4) Ved Namur Natten mellem d. åte og 6te-Juni. 
5) Ved Kansas (N-Am.), d. 6te Juni 1868. 
6) Ved Ornans (Doubs-Departementet i Frankrig), d 1lte Juni. 
7) Ved Pnompeng (Kambodscha, Bagindien) i de sidste Dage af Juni. 
8) Ved Sauguis Saint-Etienne i Nærheden af Mauléon (Frankrig), 
den 8de September. (Red. Anm.) 
