23 
Luftmodstanden i de tættere Dele af Atmosfæren 
bliver tilsidst saa stor, at Ildkuglen mister sin Bevæ- 
gelseshastighed, og da den stærke Sammenpresning af 
Luften foran Meteoriterne har været ledsaget af en til- 
svarende Luftfortynding bag samme, maa der i det Øje- 
blik, Meteoret standser i sin Bane, foregaa en voldsom 
Tilstrømning af Luft til det luftfortyndede Rum, hvorved 
Knaldet, den.saakaldte Explosion, frembringes. Virk- 
ningerne deraf forplantes ved de stærke Svingninger, som 
den atmosfæriske Luft sættes i, selv til betydelige Af- 
stande og forveksles undertiden med en virkelig Jordrystelse. 
Man har vel Exempler paa, at der er ankommet en 
. enkelt Meteorsten f. Ex. den åte Mai 1869 ved Krå- 
henberg i Nærheden af Zweibruicken, men som oftest er 
det hele Meteorsværme, Grupper af større og mindre 
Stene, der komme samlede ind i Atmosfæren, og da hver 
enkelt Sten i en saadan Sværm er udsat for de samme 
Paavirkninger af den glødende Luftmasse, der omgiver 
dem, maa de selvfølgelig alle overtrækkes fuldstændig 
med den. karakteristiske Skorpe, hvilket altsaa kun kan 
ske før og ikke efter Explosionen. 
Under Meteorstenenes fremadskridende Bevægelse i 
Atmosfæren følges de ad i Sværmen, men i Explosions- 
Øjeblikket kastes de imod hinanden paa Grund af de 
heftige Svingninger, Luftmassen sættes i, idet den strøm- 
mer ind i det lufttomme Rum; man hører dem derfor 
rasle imod hverandre, og efterat have mistet deres selv- 
stændige Bevægelse falde de ned mod Jorden paa Grund 
af dennes Tiltrækningskraft og afkjøles naturligvis let 
hvorfor disse sidste ogsaa kunne vedblive at være meget varme 
længe efter Nedfaldet. 
