24 
under Faldet, da det kun er den yderste Overflade, der 
har =faaet Tid til at blive ophedet. Det kunde synes, 
at Luftens Modstand mod en Sværm Meteoriter af meget 
forskjellig Størrelse maatte kunne frembringe en Adsplit- 
telse, og der haves ogsaa flere Exempler paa, at en Ild- 
kugle har delt sig i to eller flere, der da som selvstæn- 
dige Ildkugler have fortsat Bevægelsen igjennem Atmo- 
sfæren, den ene efter den anden”); men at de ogsaa 
kunne forblive samlede maa vistnok for en Del hidrøre 
fra, at de største Meteorstene, der længst kunne bevare 
deres selvstændige Bevægelse, bryde saa at sige Banen 
for de mindre, der samtidig ligesom suges ind i det 
lufttomme Rum, som frembringes i det Indre af Ildkuglen 
bag de foran ilende større Meteorstene. Vi se altsaa heraf, 
at de enkelte Meteorstene ikke ere Brudstykker af en 
større, der er sprængt i Explosions-Øjeblikket, men at 
de maa være ankomne til Atmosfæren i den Form, vi 
finde dem, kun noget modificerede ved Afsmeltningen af 
en Del af Overfladen. 
Man fatter nu ogsaa Grunden til, at Ildkugler kunne 
vise sig uden Explosion og uden Nedfald af Meteorstene; 
thi hvis deres Bane under Bevægelsen igjennem Atmosfæren 
er tilnærmelsesvis parallel med den nærmeste Del af Jord- 
overfladen, uden dog at gjennemskjære de tættere Luftlag, 
vil det kunne lykkes dem igjen at slippe ud af Atmo- 
sfæren, inden Luftmodstanden har naaet sit Maximum 
og Meteoritsværmen derved mistet al selvstændig Bevæ- 
gelse. I dette Tilfælde vil man se Ildkuglen langsomt 
"slukkes, efterhaanden som Luftens Tæthed og dermed 
") Haidinger. Das Doppelmeteor von Elmira und Long Island (20de 
Juli 1860). Sitzungsberichte der Wiener Akademie der Wiss. 
43 Bd. II Abth. S. 304, 
