83 
Tonens Højde ikke forandres. Anslaaer man en Stemme- 
gaffel, vil det ikke være vanskeligt for Øjet at opfatte 
den sittrende Bevægelse, hvori Grenene befinde sig, idet 
disse periodisk nærme og fjerne sig fra hinanden.  For- 
syner man den ene Gren af en saadan Stemmegaffel med 
en lille fin Spids, og lader man denne netop berøre en 
med sodet Papir overtrukken Valse, der ved et Uhrværk 
kan sættes i en jevn omdrejende Bevægelse om sin Akse, 
hvis ene Ende er forsynet med en gjennem en Møttrik 
gaaende Skruegang, hvorved Cylindren tillige erholder en 
fremadgaaende Bevægelse, vil Spidsen, naar Stemmegaflen 
bringes til at tone, og Uhrværket sætter Valsen i Be- 
vægelse, aftegne Stemmegaflens Svingninger som en bølge- 
formig Linie paa Papiret; Bølgernes uforandrede Længde 
afgiver et tydeligt Bevis paa, at alle Svingningerne ere 
udførte i samme Tid. Enhver nok saa fuldkommen pe- 
riodisk og nok saa regelmæssig Svingning frembringer 
imidlertid langtfra altid en Tone. Som Typus påa en 
saadan Svingning ville vi anføre Pendulets Bevægelse; 
det er netop overensstemmende med Lovene for Pendulets 
Svingninger, at de fleste tonegivende Legemers Dele be- 
— væge sig, idet Hastigheden vokser fra den ene Yder- 
stilling til Midten af Svingningsudslaget og derpaa atter 
| aftager til det andet største Udsving for at gjentage 
samme Bevægelse i modsat Retning. . Vi skulle senere 
se, at netop saadanne Svingninger frembringe de reneste 
Toner, og dog fremkalder et svingende Pendul ikke den 
ringeste musikalske Lyd. For at en Række Sving- 
ninger skal kunne opfattes som en Tone, er det 
nemlig nødvendigt, at disse følge saa hurtig 
ovenpaa hinanden, at Øret ikke faaer Tid til at 
adskille den ene fra den anden som et selv- 
6= 
