89 
mende. De fleste kunne høre 9, nogle 10 Oktaver, men 
kun overmaade faa kunne opfatte saa høje Toner som 
de af Despretz frembragte. Mange Mennesker ere ikke 
i Stand til at høre Faarekyllingens Piben, hvorimod de 
kunne have et meget godt Øre for de dybe Toner; frem- 
bringer man i flere Menneskers Overværelse højere og 
højere Toner ved paa den ovenfor angivne Maade at 
sætte at Tandhjul i hurtigere og hurtigere Omdrejning, 
hændes det ofte, naar Tonen har naaet en vis Højde, at 
nogle aldeles ingen høre, medens andre besvære sig over 
dens utaalelige Højde. 
Hvad nu Styrken af en Tone angaaer, saa er det 
let at vise, at denne alene afhænger af Udsvingenes 
Størrelse, idet den vokser og aftager med disse. Et 
kraftigt Buestrøg paa en Violinstreng giver en stærkere 
Tone end et svagt, hvorimod Højden og Klangen ere 
aldeles uafhængige heraf. Vi komme her til at omtale 
en Omstændighed, der spiller en særdeles vigtig Rolle 
med Hensyn til Tonestyrken. — Enhver ved, med hvilken 
overordenlig Lethed en Violinspiller ved et pianissimo 
maa føre Buen hen over Strengene, og dog kan denne 
høres af Tusinder af Tilhørere, eller med andre Ord det 
ved den overordenlig ringe Gnidning mellem Buen og 
Strengen foraarsagede lille Udslag af denne sidste er 
tilstrækkeligt til at sætte flere tusinde Trommehinder i 
Bevægelse; der synes her aldeles intet Forhold at være 
mellem Aarsag og Virkning. Den rationelle Mekanik 
forklarer denne Sag ved hvad den kalder »de mindste 
Virkningers Princip«, som vi ville tydeliggjøre ved 
et Par Exempler. Lad os antage, at vi have et med 
Vand fyldt stort Kar, der er anbragt saaledes paa sit 
Underlag, at det let kan rokkes, men kun ganske ube- 
