94 
de” experimentale Undersøgelser have fuldstændig be- 
kræftet Theoriens Rigtighed. Ved et ganske simpelt 
Apparat er man i Stand til med stor Tilnærmelse at 
finde de Love, hvorefter Svingningerne rette sig. In- 
strumentet bestaaer af en Fyrretræes Kasse, der tjener 
til Sangbund for en eller flere Strenge. Disse ere i 
deres ene Ende fastgjorte til en paa Kassens ene Ende 
staaende Stol, hvorfra de føres i Flugt med Kassens 
Længde over hver sin Tridse og holdes stramme ved frit 
nedhængende Vægte. Forøges for samme Strengs Ved- 
kommende Spændingen med den firdobbelte, nidobbelte, 
sekstendobbelte Vægt, blive Strengens Toner forhøjede 
til henholdsvis Oktaven, Kvinten til denne og Dobbelt- 
oktaven til den ved den oprindelige Spænding fremkaldte 
Tone; fra Forsøg med Sirenen vide vi, at disse Toners 
Svingningstal forholde sig som 1:2:3:4; vi uddrage 
heraf den Sætning, at Tonernes Højde forholde sig 
som Kvadratroden afde spændende Vægte. — Ved 
Strenge af samme Stof, Længde og Spænding finde vi, at 
Tonernes Dybde tiltager med Tykkelsen, saaledes 
at naar Tvermaalet bliver 2, 3, 4 Gange saa stor, bliver 
Tonen 2, 3, 4 Gange saa dyb. Endvidere kan man med 
samme Instrument undersøge Indflydelsen af Strengenes 
Stof. Anbringer man paa Sangbunden 2 Strenge af 
samme Længde, Tvermaal og Spænding, giver den Streng, 
hvis Stof har den mindste Vægtfylde den højeste Tone; 
Forsøgene bekræfte ogsaa her den af Theorien fundne Lov, 
at Tonehøjden, alle andre Forhold lige, staaer i 
omvendtForhold tilKvadratroden af Vægtfylden. 
Vi komme nu til den fjerde og sidste Lov, der, som 
vi snart skulle se, fører os ind paa en hel ny Side af 
Tonernes Natur, som vi endnu ikke have omtalt, nemiig 
