102 
gjør derfor i Modsætning til de sammensatte Indtrykket 
af en vis Fattigdom. Ved de vide og lukkede Orgel- 
piber, der som anført ere temmelig fattige paa Overtoner, 
afhjælpes derfor denne Mangel ved de saakaldte Mixtur- 
registre, ved hvilke enhver Tast er forbunden med en 
større eller mindre Række af Piber, der samtidig aabnes, 
hvorved ikke alene Grundtonen, men ogsaa flere af de 
med denne harmonerende Overtoner samtidig klinge; det 
forstaaer sig imidlertid, at man her maa sørge for, at 
de højere Toner ikke blive fremherskende paa Grund- 
tonens Bekostning. 
Vi ville nu atter vende tilbage til de svingende 
Strenge, hvis Svingningsform gav Anledning til alle disse 
Undersøgelser over Klangfarven, og herved lære et nyt 
Middel at kjende til yderligere at paavise Klangens Af- 
hængighed af de omtalte Bisvingninger. Som allerede 
ovenfor bemærket vil enhver saadan Streng ved paa sæd- 
vanlig Maade at stryges dele sig i 1, 2, 3 og flere 
svingende Dele, der hver for sig give sin Tone. Ved 
meget simple Midler er man i Stand til at lade enhver 
af disse Toner fremtræde med større eller mindre Styrke 
og saaledes uden Resonator udsondre den enkelte Tone 
af Klangen. Den engelske Fysiker Young har nemlig 
vist, at der paa det Sted, hvor en Streng anstryges, 
aldrig kan dannes noget Knudepunkt. Stryger man saa- 
ledes en Streng paa Midten, kan den første Overtone, 
hvis Knudepunkt netop skulde ligge 
on sund her, ikke dannes. Strengen vil dele 
Fig. 1. sig, saaledes som Fig. 1 viser i 
3 eller et ulige Antal svingende, Underafdelinger. Af 
denne Grund maa den Åde, 6te, 8&de og alle Overtonerne 
af lige Orden bortfalde, da alle disse skulde have et 
