112 
3000 Fods Højde, i det nordlige allerede 500 Fod læn- 
gere nede. En stor Del af Fjeldene ere altsaa stadig 
indhyllede i Sne, og Størstedelen af Højlandet nærmer 
sig til Snelinien; det er derfor ubeboet og ubeboeligt, og 
hvad Plantevæksten angaaer, hører det til Fjeldurternes 
højeste Region, der er karakteristisk ved sin Fattigdom 
paa Planter. Jo lavere man stiger ned, desto flere 
Planter komme tilsyne baade hvad Arternes og Indivi- 
dernes Antal angaaer, og de fleste findes naturligvis i 
Lavlandet. 
Foruden de klimatiske Forhold, som hidrøre fra 
Landets Højde, bidrage ogsaa Jordbundsforholdene 
til Plantevækstens fattige Præg. Højlandet bestaaer dels 
af haarde vulkanske Stenarter som Lava,t,Basaltsmsree 
hidrørende baade fra den nuværende og fra tidligere 
Jordperioder, og dels af store med større og mindre 
Sten, Grus og Sand bedækkede Ørkener. Muldmængden 
er derfor kun ringe, og den Smule Muld, som kan blive 
dannet ved Planternes Forraadnelse, bortføres for en 
stor Del igjen af de heftige Regnskyl og de voldsomme 
Storme, som ofte rase paa Højsletterne. I Lavlandet 
bliver Forholdet naturligvis gunstigere, Muldmængden er 
ofte efter Omstændighederne betydelig, der findes Enge 
og Græsmarker, men mange Strækninger ere dog aldeles 
opfyldte med Sten og Grus, eller de ere ved de vulkanske 
Udbrud blevne forvandlede til vilde og øde Lavamarker, 
de saakaldte Hraun. Disse opfylde en stor Del af 
Landet og ere ofte af flere Miles Udstrækning. Det er 
en Gru for den Rejsende, naar han seer et Hraun foran 
sig med Bevidstheden om, at han ikke kan undgaa at 
ride over det. Det gaaer Skridt for Skridt, da den for- 
sigtige Hest stadig maa føle sig for med Fødderne, inden 
