114 
ude paa den Halvø, som adskiller Faxe- og Brejdebugten 
fra hinanden, og nærmere ved sees Fjeld paa Fjeld; det 
nærmeste og mest imponerende af disse er dog Esja. 
Paa Nordsiden af den lille Bugt hæver det sig lidt over 
2000 Fod op over Havets. Overflade, og det viser sig, 
betragtet fra Reykjavik, som en stejl og mægtig Klippe- 
mur. Om Vinteren er det for Størstedelen bedækket 
med Sne; om Sommeren ligge kun smaa Snedriver øverst 
oppe paa Fjeldet. Ofte er det indhyllet i Skyer og 
Taage, men til andre Tider staaer det med aldeles skarpe 
og bestemte Omrids med den klare blaa Luft som Bag- 
grund. Bedst tage Fjeldene sig dog ud, naar Aftensolen 
oplyser dem og spreder en vidunderlig, magisk Glands 
over deres' Toppe, og skjønnest af dem alle er da Esja. 
En af de sidste Dage i Juli Maaned sejlede jeg i 
Selskab med flere andre over Fjorden for at besøge 
Fjeldet, og vi naaede dette efter et Par Timers Sejlads. 
Man stiger i Land paa en smuk, grøn, græsgroet Strand- 
bred, det er Esjas Fod. Det grønne Tæppe fortsætter 
sig et Stykke op ad Fjeldet, men snart bliver den grønne 
Farve sparsommere og viser sig kun pletvis paa de 
ellers mørke Fjeldsider. Øverst oppe dannes Bjerget af 
en aldeles nøgen og stejl Kam, som det er meget van- 
skeligt at bestige. Hele den nedre Del af Fjeldet indtil 
omtrent 1500 Fods Højde kan man derimod temmelig hurtig 
naa over, skjøndt med en Del Besværlighed, da de mørke Si- 
der navnlig bestaa af større og mindre løse Sten, som 
rulle bort under Fødderne, naar man træder paa dem. 
Det samme Forhold viser sig forøvrigt paa mange andre 
islandske Fjelde, og det bidrager meget til at hindre 
Plantevæksten. Kun hvor der findes fladere Afsatser, 
dannes der grønne Partier af Græs eller Mos, og i denne 
