117 
Thingvallasø, men først maa man passere en Del af 
den store og vilde Lavamark, som kaldes Thingvalla- 
Hraun, og som er opstaaet i den forhistoriske Tid ved 
Udbrud af den smukke Skjaldbreid-Jøkel. Ujævn 
og sønderbrudt, revnet og hullet er Lavamarken, og 
Skridt for Skridt fører Hesten langsomt den Rejsende 
over den. Foruden en Mængde mindre Revner findes 
der paa Thingvalla-Hraun flere meget dybe, brede og 
lange, navnlig den saakalte Hvafnagjå og AÅlmannagjå; 
den sidste er næsten en Mil lang og strækker sig lige 
til Thingvellir; dens vestlige Væg er omtrent 140. Fod 
høj, dens østlige betydelig lavere; ned ad den første 
styrter sig den lille Øxarå, som danner et smukt og 
larmende Vandfald. De Rejsende tage gjerne Natteleje 
i Thingvellir Kirke, for at de den følgende Dag med for- 
nyede Kræfter kunne betragte og gjennemvandre den 
nærmeste, vilde og smukke Egn. Tæt ved Kirken ligger 
det saakaldte Lovbjerg, hvor Lovene bleve forkyndte, 
da i gamle Dage Althinget holdtes ved Thingvellir; det 
er egenlig ikke noget Bjerg, men et fiadt og smalt græs- 
begroet Lavaparti, der paa de fleste Sider er omgivet af 
to dybe Gjå'er (9: Revner), som ere fyldte med klart, 
køligt og velsmagende Vand. Dette naaer dog ikke helt 
op til Overfladen, og den øverste Del af Gja'ernes 
Vægge er bevokset med Mos, Græs og andre Planter, 
som hænge ud over Vandfladen og spejle sig i den. Hvad 
der gjælder om disse Revner gjælder ogsaa om mange 
andre: en ret frodig Plantevækst kan trives i dem, me- 
dens de optaarnede Lavablokke ere nøgne eller kun 
sparsomt bevoksede med de nøjsomme Laver; navnlig 
" udmærker Egnen om Thingvellir sig ved smukke og fro- 
dige Bregner og selve Hraunet ved smaa, grønne Pile- 
