119 
Lavlandet, navnlig i de lange Dale, som fra Kysterne af 
skære sig dybt ind i Landet, og selv om Antallet af de 
mere fremtrædende Arter kun er ringe, saa forekomme 
til Erstatning herfor flere af disse i et stort Antal Indi- 
vider. Naar man fra de vilde og ufrugtbare Fjeldpartier 
kommer ind i en Lavdal, tiltaler den straks Øjet ved sin 
Venlighed og Skjønhed. Snart gjennemstrømmes den af 
en bugtet Aa f. Ex. den venlige Seljadal, et Par Mile 
ø. for Reykjavik; snart begrændses den af grønne, krat- 
begroede Banker, som den smukke Laugardal mellem 
Thingvellir og Geysir, snart træffer man paa større eller 
mindre Indsøer, som i Svinadalen og Skorradalen nn. f. 
Hvalfjorden. Men paa andre Steder mindes man om 
Fjeldnaturen ved larmende Vandfald og ved stejle Klippe- 
mure, som adskille Dal fra Dal, eller man mindes om 
den vulkanske Jordbund, som man vandrer paa, ved 
kogende, sydende Kilder eller ved rygende Bække og 
Aaer. Af de mere fremtrædende Planter kunne følgende 
navnlig fremhæves: Vor smukke plettede Gjøgeurt, 
der paa flere Steder er meget almindelig, topspirende 
Skedeknæ med Løgknopper i den nederste Del af 
Blomsteraksene, som i Danmark kun er funden i en Mose 
ved Aalborg, men som er meget almindelig paa Island, 
almindelig Vibefedt, Mosebølle og Melbær, den 
lille Dværg-Azalea(Azalea procumbens) med smaa 
røde Blomster, den nydelige stilkløse Smelleurt (Si- 
"lene acaulis), der vokser i Tuer med en Mangfoldig- 
hed af store røde Blomster paa tommehøje Stilke. Paa 
flere Steder vokse Alpe-Tjærenilliken, Alpe- 
Hønsetarmen (Viscaria alpina, Cerastium alpi- 
num) og Skov-Storkenæb, den sidste med prægtige 
" blaa Blomster, vor almindelige Mjødurt, Eng-Nel- 
