133 
et- eller toaars Unger ere altid magre. Ungerne lade 
ofte en dyb, lydelig Brægen høre, de gamle kun under 
Parringen, og naar de blive saarede; paa sine Unger 
kalder Moderen ligeledes brægende, men i en noget 
højere Tone. — Det er vanskeligt at afgjøre, om 
Synet, Hørelsen eller Lugten er Saigaens bedste 
Sands. Den seer længere end den mest langsynede 
Jæger, hvorom denne ofte har Leilighed til at over 
bevise sig ved at gjøre en Iagttagelse som følgende: 
i en hvilende Flok opstaaer der pludselig et levende 
Røre og en almindelig Seen hen imod et Punkt 
langt borte, hvor den skjulte Iagttager endnu alde- 
les ikke kan opdage noget; først efter længere Tids 
Forløb, naar den Gjenstand, som foruroligede Dy- 
rene, kommer nærmere, bliver ogsaa han den var. Saa- 
længe Saigaen ikke kan lugte Jægeren, tillader den ham 
at komme nærmere, om den end viser Tegn til Uro; men 
med Vinden er det ikke muligt at komme den nærmere 
end højst paa 200 Skridt. Aandsevner viser den ikke 
i nogen særdeles Grad; forsigtig er den dog i alt Fald. Med 
sin gode Villie vover den sig ikke ned i Kløfter, hvor 
den ikke frit kan se sig om, og tvinges den dertil, sætter 
den med dobbelt II hen over det mistænkelige Sted. Den 
er godmodig og blid og leger gjerne med sine Kame- 
rater. Trods sin Skyhed er den nysgjerrig; naar Jæ- 
geren nærmer sig krybende, lader den ham komme 
nærmere, uagtet den for længe” siden har- opdaget 
ham og bestandig stirrer paa ham, men giver sin 
Uro tilkjende ved at vende sig, snart til den ene, 
snart til den anden Side.  Sjelden tager den Flugten, 
førend den har vejret ham ved at gaa uden om 
ham i en Kreds, til den faaer ham under Vinden, 
