136 
det Tidspunkt, da Hornene bryde frem hos Hannerne — 
begynde Ungerne at fortære fine Urter foruden Mæl- 
ken; dog gaa de til Yveret indtil sidst i Oktober og 
følge Moderen indtil ud paa Vinteren.  Saiga-Kiddet er 
en nydelig munter Skabning, yderst livlig, spøgefuld og 
oplagt til Leg. Ansigtet har endnu ikke det plumpe, 
bisarre Udseende som hos de gamle, da Næsen endnu er 
lille og ikke gjør det overvældende Indtryk som senere. 
Næsten straks efter Fødselen kunne de maale sig med de 
gamle i Hurtighed. Straks kan man rigtignok uden Van- 
skelighed gribe dem med Hænderne, men allerede den 
fjerde Dag er det neppe muligt at indhente dem tilhest. 
Glitsch jagede selv engang til Hest i strakt Galop et 
to Dage gammelt Dyr, der foer afsted som en Hare og 
pludselig kastede sig ned i det høje Græs; men saasnart 
han var sprunget af og stod ved Siden af det, smuttede 
det bort igjen og drev dette Spil flere Gange, indtil det 
tilsidst lod sig gribe aldeles bevidstløst og udmattet. — 
Allerede i den første Vinter ere sandsynligvis begge Kjøn 
forplantningsdygtige; sikkert er dette ialfald om Hun- 
nerne. 
Ligesom andre Antiloper er der intet, som Saigaen min- 
dre ynder end Ensomhed. Den er i høj Grad selskabe- 
lig og viser sig altid i Rudler af forskjellig Størrelse. 
Paa Marschen til og fra Vinterkvarteret antage disse 
Flokke en meget betydelig Størrelse, især paa Foraars- 
vandringen; saalænge Dyrene drage mod Nord kan man 
i Nærheden af deres Udgangspunkt se Hjorder paa tusinde 
Stykker eller flere, men fra disse store Hjorder sondre 
sig først Moderdyrene i smaa Selskaber for at læmme, 
og de øvrige sprede sig snart over Græsgangene i mindre 
Afdelinger paa 5—50 Stykker. Begge Kjøn ere nu 
