139 
og Mund dybt ned i Mælken og drikke ligesaa rask gjen- 
nem hin som gjennem denne. 
Nogen Dødsfjende har Saigaen egenlig ikke uden 
Mennesket. Ulven og Ræven, Steppens eneste større 
Rovdyr, kunne i det højeste gjøre ganske unge Kid til 
Bytte; de voksne undgaa let deres Graadighed ved deres 
Aarvaagenhed og Hurtighed. Deres største Plage er de 
stikkende Insekter, fremfor alt en Bræmse (Oestrus), 
som til visse Tider rigtignok piner dem grulig. Fra 
Midten af Maj foruroliges de af dem i fire Uger, og efterat 
de have havt nogle Ugers Frist, indtræder atter i Juli 
Maaned en ny Bissetid.  Saalænge Solen staaer højt, 
pines de i højeste Grad af disse Fluer, som sværme i 
stor Mængde paa Steppen. » At tilskrive nogen anden Slægt 
end Bræmserne denne Virksomhed synes ikke muligt, da 
f. Ex. Klægerne (Tabanus) aldrig skulle forekomme i den 
ægte Steppe« f). Derimod forekommer der »Stikfluer«, 
hvilke ogsaa angribe Saigaen, som dog ikke søger at 
befri sig for dem ved Flugten, men kun ved uafladelig 
at stampe og ryste sig; Dyret laver sig derved et ofte 
”) SkjøndtForfatteren sees selv at have næret Tvivl om sin Fremstillings 
— Rigtighed, vil det ikke være overflødigt at anføre, at uagtet 
Oestrus-Arterne hverken kunne stikke eller suge, og uagtet 
det heller ikke er sandsynligt, at Ægets Anbringelse er forbun- 
den med nogen Smerte for Dyret — hvorfor mån kunde falde 
paa den Tanke, at det var stikkende, blodsugende Fluer (Klæger, 
Stikfluer og desl.), som bragte Hovdyrene i det Raseri, som man 
i Almindelighed tilskriver Bremserne — synes virkelig Dyrenes 
instinktmæssige Skræk for at blive befængte med Bremselarver 
at være saa stor, som den her beskrives. Om Rensdyret er dette 
bekjendt siden Linnés Tid, og at Oksens »Bissen« virkelig har 
samme Grund har Brauer oplyst. Ogsaa Faarene- og Hjortene 
ængste sig meget for de Arter, hvis Larver tage Bolig i deres 
Næsehuler eller Svælg. (R. A.) 
