143 
Bukken til Jorden. De øvrige begive sig paa Flugten i 
rasende Spring, men flygte dog ikke langt, saalænge de 
endnu ikke have lugtet Jægeren. Men ofte omkredser et 
af de behændige Dyr den lurende, og saasnart det 
vejrer ham, flygter det afsted, rivende de andre 
med sig, og saa fortsættes Flugten et temmelig langt 
Stykke. Bliver man ved at følge dem mod Vinden, 
kan man dog dræbe flere af samme Flok, førend de 
øvrige blive saa sky, at de sørge for at komme i Sikker- 
hed, saasnart de se Jægeren, uden at vente til han kom- 
mer nærmere. Det kan ogsaa hænde, at en Buk seer 
Jægeren, men efterat have yttret nogen-Uro stiller sig op 
paa Grund af en naturlig Trang, og den giver da, stiv 
.som en Billedstøtte og stirrende med store Øine, Skytten 
rigelig Tid til at sigte og skyde.  Gaaer Skuddet ikke 
gjennem Hovedet eller Skulderbladet, kan den løbe langt, 
inden den døer, og man er ofte nødt til at give den 
3—4 velrettede Kugler forinden. Saar, der ikke ramme 
nogen ædlere Del, læge let. Saaledes har man fundet 
lægt et Skud tvers gjennem Bughulen over Navlen, et 
andet tvers gjennem Halsen tæt foran Strubehovedet osv. 
At jage Saigaen tilhest er haabløst, naar der ikke 
ligger dyb Sne. Derimod fanger man mange i Slagfælder 
af Jern. Dyret foretrækker i Bissetiden støvede Veje og 
benytter derfor gjerne de ensomme Steppeveje; Jægeren 
lægger da hine til Ankere befæstede Fælder i Vogn- 
sporet og faaer derved ofte et rigeligt Bytte. Tidligere 
fangede Kalmukerne den mest i Læderfælder af lignende 
Beskaffenhed som dem, hvormed Gazellen fanges i Afrika. 
Man tager et Stykke stivt, men bøjeligt Læder og gjør 
midt deri to 2—3" lange Snit, som krydse hinanden. 
Denne Læderplade bliver nu krummet saadan, at Korset 
