144 
kommer til at ligge paa det dybeste Sted, og efterat der 
paa Dyrets Vej er gravet et lille Hul, dækkes dette med 
Læderpladen, paa hvilket atter lægges en Læderslynge, som 
ved en stærk Pæl er fæstet i Jorden; og tilsidst bliver det 
hele dækket med Støv. Saigaen, der kommer springende 
henad Vejen, træder tilfældigvis paa Læderet, Foden gli- 
der ned i Korsspalten, og Læderet og Slyngen skydes op 
om Benet; forskrækket springer Dyret til Siden, men 
trækker derved Slyngen i og er fanget. 
Saigaen tæmmes let, naar den fanges som ung. 
Den morer ved sin Munterhed og Venlighed og ved sit 
interessante Fysionomi. Dog bliver den sjelden saa tam, 
at den lader nogen røre ved sin Ryg eller Side; snarere 
vil man faa Lov til at klappe den paa Hovedet. Man. 
kan ofte se unge Saigakid i Gaarde og Stalde, hvor de i 
de første Uger trives: ypperlig ved Komælk; »men jeg har 
endnu ikke seet nogen voksen tam Saiga«, siger Glitsch. 
De omkomme sædvanligvis efter nogen Tids Forløb ved 
et eller andet Uheld, som de  paadrage sig under Leg 
eller af Skræk ved deres voldsomme Bevægelser. Enten 
brække de de fine Ben eller rende' sig ihjel mod en 
Væg. Lader man dem gaa frit ud og ind, vende de nok, 
saalænge de ere unge, hjem hver Aften, men en skjøn 
Dag blive de dog borte og komme ikke igjen. 
Meddeleren, Hr. Glitsch, som har havt det Hverv 
at skaffe den zoologiske Have i Moskva Exemplarer af 
Steppe-Antilopen, har i to Aar ved en erfaren Jægers 
Hjælp gjort Forsøg med at fange, opfostre, tæmme og 
holde unge og gamle Antiloper, og meddeler ogsaa sine 
Erfaringer derom, hvilke vi ligeledes her ville gjengive i 
Udtog, skjøndt der vel kun er fjern Udsigt til at de ville 
faa Betydning for vor zoologiske Have. — Det viste 
