146 
til at tilfredsstille deres Lyst til at springe, hvilket 
havde den bedrøvelige Følge, at endnu fre af dem kom 
til Skade ved at løbe mod hverandre eller. mod Væggen, 
saa at tilsidst kun 9 Exemplarer kunde sendes i bedste 
Stand til Moskva. — Allerede i anden Maaned begyndte 
de unge Antiloper at æde unge Melder, senere desuden 
Hirse og Rugbrød, indgnedet med Salt. Af tidligere Er- 
faringer vidste man, at de ikke godt taale Havre. Da 
hin Smitsot ikke kjendes hos. de vilde Dyr, antager 
Glitsch, at Grunden til den tildels kunde ligge deri, at 
den fortyndede Komælk ikke var deres naturlige Die — 
Faaremælk vilde maaske have passet bedre for dem — 
dernæst fik de den ikke til de sædvanlige Tider (Morgen 
og Aften), men tre Gange om Dagen, og da man var 
bange for at sulte dem, fik de hver Gang Lov til at 
drikke, saameget de vilde, saa at Maven stod paa dem 
som en Tromme, hvorimod Moderen kun tillader dem at 
stille deres Tørst med betydelige Afbrydelser; men Hoved- 
grunden var dog vistnok, at Dyrene vare indesluttede i 
et altfor :snevert Rum mellem høje Brædevægge, hvor 
der ingen Lufttræk var og tvertimod herskede den stær- 
keste Sommervarme hele Dagen igjennem.  SEfterat de 
vare blevne anbragte i en rummelig Stenlade med en 
lille indhegnet Tumleplads, aftog Dødeligheden straks og 
tabte sig snart aldeles; samtidig vare de overlevende 
blevne' større 'og stærkere. Tæt ved denne Ind- 
hegning stod et Kalmuktelt, hvis Beboere netop paa 
samme Tid opfostrede et Saigakid i fri Tilstand med 
Komælk; det var altid sundt og trivedes bedre end de 
indespærrede. I Steppelandsbyerne og i Kalmuklejrene 
opdrages hvert Aar unge Saigaer frit, og det lykkes 
altid. Dette er altsaa den rette Methode. Naar Dyret er 
