170 
ning. Men naar den ene Plantes Frugter modnes, er det 
samme næsten samtidig Tilfældet med alle de andre, og da 
Frugterne ikke taale at blive overmodne uden straks at tabe 
i Kraft og Værdi, fordres der altsaa en stor Arbejdskraft, 
for at intet af Høsten skal gaa tabt, og Arbejdskraft er det, 
det skorter mest paa i Amazondalen. Saasnart Frugterne 
— trerummede Kapsler — ere indsamlede, maa Frøgjemmet 
fjernes, da det kun er Frøene, der finde Anvendelse, og for 
lettere at opnaa dette lægges de først i Vand. Frøene 
maa dernæst, naar de ere rensede, ristes ved Ilden, hvilket 
Arbejde udføres i de samme Pander, i hvilke Mandiokmelet 
tørres; men det er et Arbejde, som kræver megen Omhu, 
da alle Frøene skulle udsættes i lige høj Grad for Varmen, 
og endelig maa ogsaa dette Arbejde, Ristningen, udføres 
umiddelbart efter Indsamlingen. I store Træmortere blive 
de ristede Frø dernæst bearbejdede med Stødere af haardt 
Træ, knuste til Mel, der undertiden, hvor man vil have et 
rigtig fint Produkt, sigtes, og idet koldt Vand dernæst til- 
sættes, sammenæltes dette Mel til en meget fin og plastisk 
sejg Dejg. I denne Tilstand formes det nu, som vi forme 
vore Brød, i smaa brød- og pølselignende Legemer eller til 
forskjellige Figurer, og nu staaer det blot tilbage at sol- 
og ildtørre dette Produkt, for at Uaranå”en kan gaa i Han- 
delen. (Pasta Guaranå kaldes det sædvanlig her i Evropa.) 
Undertiden benyttes ogsaa Blomsterne og Rødderne, 
de første, idet de sammenstampes med Mandiok-Mel og 
formes til Brød, som bages ved Ilden, de sidste, idet de 
rives paa Rivejern til Mel. 
Uaranå-Frøene ere meget nærende, thi de indeholde 
meget Melstof; af Frugten kan der tilberedes et smukt gult 
Farvestof, og de omtalte Uaranå-Brød anvendes paa føl- 
gende Maade. Man kan næsten sige om Maué-Indianeren, 
at han lever af ,agua branca" oa: hvidt Vand, som de kalde 
Uaranå-Infusionen. Med en skarp Sten eller- andet Instru- 
ment skraber han noget af de haarde, næsten stenagtige 
Uaranå-Brød og ved en Paagydning af Vand laver han sig 
deraf en Drik, som han nyder fra Morgen til Aften. Ua- 
ranå erstatter ham ethvert Næringsmiddel; mislykkes Jagten 
for ham, kan han ofte tilbringe mange Dage uden at nyde 
andet end ,,agua brancaf, og dog se disse Maué-Indianere 
ikke magre ud, tvertimod de ere altid kraftige og synes 
»nærede af det bedste Kjød.” Oprindelig var Brugen af 
Uaranå indskrænket til Maué-Indianernes Gebet, men er nu 
bleven meget udbredt over hele Amazondalen, Bolivia og 
