178 
Rige. Hans første større Arbejde: »Undersøgelser om 
Luftarternes Fortætning til Vædsker« afgiver et højst 
interessant Exempel paa hans Fremgangsmaade. 
For at besvare sig det Spørgsmaal, under hvilke 
Betingelser Atmosfærens Masse vilde forøges eller for- 
mindskes, havde Lavoisier tænkt sig Jorden henflyttet til 
et Sted nærmere ved Solen, f. Ex. til de varmere Re- 
gioner, hvori Merkur befinder sig; i denne Stilling havde 
han paavist, at Vandet og endel andre Legemer vilde 
helt omformes til Dampe, og Luften vilde saaledes blive 
forøget. Naar Jorden derimod blev henflyttet til koldere 
Egne, saa vilde alt det Vand, hvoraf nu vore Floder og 
Have bestaa, samt alle de Vædsker, vi kjende, forvandle 
sig til haarde Sten- eller Klippelag. »Luften«, havde han 
tilføjet, »eller dog nogle af dens Bestanddele, vilde da 
ophøre at existere i den nærværende Tilstand som 
spændige Dampe; og der vilde deraf danne sig nye 
Vædsker, hvorom vi nu ikke have nogen Forestilling.« 
Paa dette Punkt traadte Faraday til; og det lykkedes 
ham ved de mest glimrende Experimenter at virkeliggjøre, 
hvad Lavoisier saaledes havde tænkt sig, idet han forvand- 
lede næsten alle bekjendte Luftarter til Vædsker, om hvis 
mærkværdige Egenskaber man hidtil ikke havde havt 
nogen Anelse. Med denne skjønne Række af Opdagelser 
gik det saaledes til. Klor opløser sig som bekjendt i 
Vand; nogle Grader over Frysepunktet fryser denne 
Vædske, og der udskiller sig deraf en gulagtig Sne, der 
indeholder i Vægt omtrent + Klor mod 3 Vand. Dette 
Stof tog nu Faraday og fyldte dermed et Glasrør, som han 
tillukkede hermetisk og satte ned i lunkent Vand. Nu 
bliver den sneagtige Forbindelse af Vand og Klor atter 
flydende. Men dens to Bestanddele skille sig fra hinanden, 
