182 
Det er dem, som ere mindst opløselige i Vand: Brint, Ilt og 
Kvælstof, den lette Kulbrinte, Kvælstoftveilte og Kulilte. 
Luften bestaaer, som bekjendt, af to af de Stoffer, 
der have modstaaet Forsøgene paa at forvandle dem til 
en flydende, saavelsom til en fast Masse, nemlig Ilt og 
Kvælstof. Hvis nu disse Grundstoffer i Luften kunde 
fortættes, saa vilde de ogsaa være opløselige i Vand, og 
Havvandet maatte da have opløst næsten al den Luft, 
der udkræves til vort Åandedræt. Dyrenes Liv i Havet 
vilde utvivlsomt have vundet derved, men for os, som 
befolke Jordens Overflade, vilde det være blevet umuligt 
at leve. Men vi kunne berolige os, Luften er af Faraday 
bleven underkastet ikke mindre end 50 Atmosfærers Tryk, 
altsaa et Tryk af en Vandsøjle, der var 6 eller 7 Gange 
saa høj som Pantheon, og samtidig afkjølet til 110 Grader 
under Nulpunktet. Andre Experimentatorer have for- 
øget Trykket til det dobbelte — og alt dette uden at 
det endnu er lykkedes nogen at fortætte Luften. 
Ved disse Omformninger af Luftarterne har Faraday 
skaffet Kemikerne Midler ihænde til at afkjøle Tempera- 
turen i en ganske overordenlig Grad. Naar Kuisyre- 
sneen befugtes med Æther, fremkommer der en Tem- 
peratur af 88 Grader under Nulpunktet; den flydende 
Kvælstofforilte holder sig jævnt paa 90 Grader under 
Nul. Fremskynder man Fordampningen af disse Stoffer 
ved at anbringe dem i det lufttomme Rum, erholder man 
endnu en Forringelse af Temperaturen, som kan naa ned 
til 100 å 110 Grader under Vandets Frysepunkt. Naar 
derfor Vædsker eller faste Masser ere saaledes afkjølede, 
saa afsvide de Huden ved Berøring ligesom et brændende 
Jern; dypper man et koldt Stykke Metal deri, saa hører 
man en Syden, som naar man stikker et glødende Jern 
