184 
Kuldens Sag at gjøre Legemerne faste og saaledes, i 
det mindste tilsyneladende, at standse Molekulernes Ha- 
stighed, der er saa stor i Luftarterne og fremkaldes saa 
let i Vædskerne. Der er saaledes endnu "meget til- 
bage for os at lære med Hensyn til Kuldens Virkninger; 
og om man kunde opdage en kraftig Kuldekilde, vilde 
dette være af ligesaa stor Betydning for Videnskaben, 
som det har været for den at besidde en saa overordenlig 
Varmekilde. 
Ved dette Aarhundredes Begyndelse troede man paa 
en absolut Kuldegrændse; man dristede sig til at paastaa, 
at, naar Legemerne kunde afkjøles til 267 Grader under 
Frysepunktet, saa vilde de ikke kunne tabe mere Varme 
udover denne Grændse. Da Varmen er en Bevægelse, 
saa vilde altsaa al Bevægelse ophøre ved 267 Grader. 
Intet af alle hidtil bekjendte Fænomener kan give os den 
ringeste Forestilling om, hvorledes Stoffet maatte blive, 
hvis det ophørte helt at være udsat for Varmens Ind- 
virkning. Varmen indvirker nu paa de mindste Be- 
standdele i alt Stof; vi kunne ogsaa erkjende Varmen 
som existerende uden alt Stof, i det tomme Rum; men 
Stof uden Varme er os aldeles ubekjendt. Der er heller 
ingen Rimelighed for, at der skulde existere et saadant 
absolut Nulpunkt, og mindst da, at det skulde ligge saå 
nær ved, hvad vi kjende, og naar Mathematikerne endnu 
tale om Existentsen deraf for en fuldkommen Luftart 
eller for en vis Grændsetilstand mellem de forskjellige 
Former, Stoffet kan antage, saa erkjende de det dog for 
en ren Hypothese, hvis Realitet i Naturen er noget meget 
tvivlsomt. | 
Endelig troede man, at de fortættede Luftarter i en 
særdeles potenseret Grad maatte frembyde de samme 
