188 
Det er ikke sjeldent, at en Mand, der som Lærling 
har kæmpet og stridt sig frem, bliver fordringsfuld og 
haard, naar han bliver Læremester. Men Faraday 
var en altfor ædel Natur til, at han i sin Lykkes Dage 
skulde have villet holde sig skadesløs paa denne Maade 
for sin Ungdoms Lidelser. Han havde ogsaa en Assistent; 
det var Anderson, den trofaste Anderson, der i den 
Grad gik op i sin Mester, at man kunde anse dem for 
to Mennesker, der kun bevægedes af en Villie, der 
handlede ens uden at have truffet nogen Aftale, og som 
ikke mere behøvede at tale til hinanden for at forstaa 
hinanden. For Anderson, der paa engang var begejstret 
for Faradays Opdagelser og erkjendtlig for hans Hjerte- 
lighed, var Faraday ikke mere et almindeligt Menneske, 
ikke mere en lærd Professor, han var Faraday, den 
eneste, Englands lysende Stjerne; og det var Andersons 
Stolthed og Lykke altid at forblive hans beskedne Bi- 
planet. 
Faraday havde altsaa vundet sine Sporer ved sine 
ligesaa smukke som vanskelige Undersøgelser angaaende 
Luftarternes Fortætning; snart efter blev han inddragen i 
den Bevægelse, der paa den Tid rejste sig i Studiet af 
Elektriciteten som Følge af Ørsteds berømte Opdagelse 
og Ampéres storartede Arbejder. Dette Tidspunkt er af 
største Interesse i Videnskabens Historie; de ældste Med- 
lemmer af dette Akademi ville endnu have det i frisk 
Minde; thi det betegner Afslutningen af en stor Skole 
og Begyndelsen til en ny. Det Held, med hvilket man 
havde formaaet at beregne de himmelske Fænomener, 
havde virket blændende; Mathematikerne havde troet med 
den samme Sikkerhed at kunne lægge den hele Fysik 
under deres Omraade og beregne alt i den; de haabede, 
