193 
Proces begvnder; den ophører, naar denne ender; den 
svækkes eller tager til, eftersom denne formindskes eller 
forøges; dens Retning forandres med Retningen af den 
kemiske Virkning. 
Den blotte Berøring af to Metaller, ligemeget hvilke, 
udvikler aldrig Elektricitet i tilstrækkelig Mængde til at 
faa nogen Betydning som Elektricitetskilde, om den end 
frembringer enkelte Spor deraf — efter visse Fysikeres 
Mening, hvilke dog ikke længere paastaa, at Elektriciteten 
her skulde fremkomme af intet, om den end var nok 
saa ringe. 
Ligesom Kilden til Dampmaskinens Kraft er i det 
Stenkul, der forbrændes i dens Ildsted, saaledes kommer 
Kraften i den voltaske Søjle af den Zinkmængde, som 
Syrerne forbrænde i ethvert af Søjlens Led.  Galvanis 
oprindelige Experiment finder da sin naturlige Forklaring 
deri, at Kilden til den Kraft, der bevæger Frølemmerne, 
ligger i de brændbare Stoffer, der indeholdes i disse Muskler, 
og som forbrændes af den i deres Blod indeholdte Ilt. 
Men der existerer saaledes hverken nogen Berørings- 
elektricitet af praktisk Betydning eller nogen animalsk 
Elektricitet; de to Fakta, der opdagedes og analyseredes 
af de lærde Italienere, vare særegne Tilfælde af den 
ene almindelige Lov: enhver Forbrænding eller rettere 
enhver kemisk Proces, ligemeget om den foregaaer i 
uorganiske eller i organiske og levende Legemer, udvikler 
Elektricitet. 
Faraday har ikke blot erkjendt og bevist, hvorfra 
den Elektricitet frembringende Kraft i Søjlen skriver sig, 
men han har fremdeles opdaget den Lov, efter hvilken 
de kemiske Sønderdelinger  foregaa, som denne Kraft 
bevirker. 
