197 
gik med ham hen paa Observatoriet.  Berthier havde 
analyseret det Kobber, som Gambey havde anvendt; han 
havde ikke fundet Spor af Jern deri. Men nu viste han 
mig, at Magnetnaalen, der var anbragt paa den finest 
mulige Maade og af udmærket Arbejde, naar den sattes 
i Bevægelse, istedetfor da efter 2—300 bestandig kortere 
og kortere Svingninger at komme tilbage til sin Plads, 
indskrænkede sig til endogsaa med en vis Modstand at 
udføre 3 å 4 korte Svingninger, hvorefter den pludselig 
standsede. Det saa ud, som om Luften havde fortættet 
sig paa dens Vej og stillede en uoverstigelig Hindring 
imod den. Arago overlod mig derpaa nogle Prøver af 
det Kobber, der var anvendt til Stativet, og jeg efterviste 
med Lethed, ligesom Berthier havde gjort, at der ikke 
var Spor af Jern deri. I nogen Tid fandt nu Årago 
Behag i at fremhæve denne overraskende Følsomhed hos 
Magnetnaalen paa Kemiens Bekostning; men han uddrog 
senere af det omtalte Fænomen den Slutning, at en 
Masse af Kobber eller af et hvilketsomhelst andet ikke- 
magnetisk Stof, naar det anbragtes i en Magnetnaals 
Nærhed, forsinker eller helt standser dennes Bevægelse. 
Da han ved ny Experimenter forvissede sig om Rigtig- 
heden heraf, formodede han, at en lignende Masse, som 
selv var i Bevægelse, nu ogsaa maatte kunne drage 
Magnetnaalen med i sin Bevægelse, naar den anbragtes 
i dens Nærhed, og han viste i vor Nærværelse denne 
forbavsende Virkning. 
Rotationsmagnetismen eller Magnetismens Bevægelse 
var dermed opdaget. Der stod nu kun tilbage at for- 
klare den; men dette forsøgte Arago ikke. Han hørte 
uden Interesse paa alle de Hypotheser, hvortil hans eget 
berømte Experiment gav Anledning; og endnu da Faraday 
