206 
havde taget Fejl. Han vilde da gjøre det godt igjen; 
han indledte nye Underhandlinger med Faraday. Faraday 
svarede, »at det nu kun var muligt, naar Ministeren vilde 
gjøre ham en Undskyldning, men dette hverken turde 
eller vilde han fordre«. Ministeren svarede med at til- 
skrive ham et ligefremt, aabent, undskyldende Svar; 
dermed var Sagen endt, Ministeren og den lærde havde 
lært at kjende og højagte hinanden. 
Skulde der vel gives nogen, som ikke i sin Barndom 
har interesseret sig levende ved Fortællingerne om de 
elektriske Fisk? Den mærkværdigste blandt disse er 
nu visselig den elektriske Aal; en af Humboldts livfuldeste 
Fremstillinger omhandler denne: | 
» At fiske elektriske Aal«, siger han, »er meget van- 
skeligt, naar det skal foretages med Gavn, fordi disse 
letbevægelige Fisk ved den mindste Larm bore sig ned 
i Dyndet; til vor største Overraskelse høre vi nu af 
Indianerne, at de skulle ud at fiske disse Dyr med Heste. 
De komme virkelig ridende med omtrent 30 Heste ned 
til det Morads, hvori Aalene befinde sig; de pidske 
Hestene ud i Moradset. Vækkede ved Hestenes Stampen 
komme Fiskene frem af Mudderet; Larmen hidser dem 
til Kamp. Man seer nu de sorteblaa Aal, der vel have 
en Længde af 5 Fod og ligne store Vandslanger, svømme 
op til Vandets Overflade og trykke sig ind under Bugenr 
paa Hestene. Der udvikler sig en Kamp, som Indianerne 
ved deres vilde Skrig gjøre end mere hidsig.  Aalene, 
som blive rasende ved den stærke Støj, forsvare sig ved 
gjentagende at udlade deres elektriske Batterier. Man 
seer flere Heste bukke under for de voldsomme Stød; 
fortumlede af de stærke og hyppige Slag forsvinde de 
under Vandet; andre sees pustende, med opretstaaende 
