209 
saaledes er Elektriciteten et Middel for Livet, hverken 
mere eller mindre. « 
Det være mig tilladt her ogsaa at anføre et Par 
Notitser af en Dagbog, som Faraday holdt paa en Rejse, 
som han kort efter dette Møde med mig foretog sig i 
Schweiz for sin Sundheds Skyld. Man vil deraf skjønne, 
hvorledes hans dristigste videnskabelige Ideer standsede 
ved de Grændser, hvor Menneskets Afmagt træder frem, 
og derfor uden Vanskelighed lode sig forene med hans 
dybe, religiøse Overbevisning, ligesom ogsaa Viden- 
skabsmandens rolige og kolde Ræsonnementer aldrig 
stækkede den livlige og begavede Fantasies Flugt hos 
ham. Han opholdt sig i Interlaken og gjorde derfra 
ofte Udflugter til Giessbachfaldet ved Brienzer- Søen. 
»Jdag«, skriver han engang i sin Dagbog, »skummede alle 
Vandfaldene, og Luftstrømmen derfra var saa stærk, at 
vi ikke kunde komme dem nær. Midt i den tætte Støv- 
regn, der hævede sig fra alle Sider, viste der sig præg- 
tige Regnbuer; i Baggrunden af et af de vældigste Fald 
var der især en, der udmærkede sig ved sin Skjønhed 
og ved sit straalende Lys. Rundtomkring den var alt i 
Bevægelse og Uorden; Damptaagerne og Dugskyerne, 
der dannede sig af Stænkene, snoede sig omkring soni 
rasende, de kastedes og brødes paa den samme Klippe, 
over hvilken Regnbuen hvælvede sig. Men denne blev 
paa sin Plads, lige glimrende og straalende, som en ren 
Aand, fast i Troen og stærk midt i Lidenskaberne, som 
storme ind paa den; den skjultes kun for atter at vise 
sig. Urokkelig støttet paa sin Klippe, syntes den lige- 
som i Noahs Dage at afspejle og udstraale det nye 
Haab, der strømmede fra oven ned igjennem den; og de 
ophidsede Vandskyl, der styrtede sig over den og truede 
