210 
med at udslette dens Farver, tjente kun til endmere 
at forhøje disses Glands og at forøge Fænomenets Ro og 
Skjønhed. « 
Kort efter denne Tid oplevede Faraday en af de største 
Glæder i sit Liv; thi jeg ved, at han betragtede den 
Ære, vort Akademi viste ham ved at optage ham som 
udenlandsk Medlem, som en af de lykkeligste Begiven- 
heder, der indtraf for ham. De Vidnesbyrd om Ær- 
bødighed og Sympathi, som han mødte overalt, hvor han 
kom hen, rørte ham i høj Grad. Racine undskylder sig 
i Fortalen til Bajazet, fordi han her har skrevet en 
Tragedie over et Emne af den nyere Historie; men han 
bemærker derved, at Afstanden ligesaavel som Tiden 
fjerner Begivenhederne fra os. Faraday havde uden Tvivl 
en lignende Tanke, at nemlig de Stemmer, som komme 
til os langt borte fra, ere ligesom Forløbere for Efter- 
verdenens Dom; og medens han viste sig temmelig lige- 
gyldig overfor de Hædersbevisninger, som hans eget 
Land saa gjerne havde villet give ham, gjemte og 
mærkede han sig omhyggelig alle Tegn paa Anerkjen- 
delse, der kom til ham fra den øvrige Verden; han op- 
skrev den nævnte Udmærkelse i sin Dagbog som en af »de 
lykkelige Begivenheder og værdifulde Minder, der mær- 
kede hans Liv netop i den samme Tid af Aaret, da han 
fejrede Mindet om den lykkeligste af dem alle, sit 
Ægteskab med sin trofaste Hustru«; det er Hjertet, der 
her taler paa sin egen rørende Vis. Og Fru Faraday, hvem 
han altid omgikkes paa engang med Kjærlighed og med 
en udsøgt Ridderlighed, blev ikke skinsyg over denne 
Sammenstilling; men vi, som have været Øjenvidner til 
deres skjønne Samliv, kunne vidne, at han ved den netop 
viste, hvor højt kan skattede den ham viste Ære. 
