217 
deres Arbejder kom til at staa ved hinandens Side i 
Historien. Nu er det saaledes, at hvad den ene har 
gjort, det kunde den anden ogsaa have gjort: de ere 
uadskillelige saavel i en Skildring af den videnskabelige 
Udvikling, som Elektriciteten har gjennemgaaet, som i 
alle deres Erindring, der have seet dem begge arbejde 
paa denne Udvikling. Og dog, hvilken Forskjel var der 
ikke i alle Henseender mellem disse to store Genier, i 
deres Opdragelse, i deres Levemaade og selv-i deres 
Forhold til den Natur, hvorover de begge granskede; 
deres hele Studium var forskjelligt i Udgangspunkt og i 
Fremgangsmaade. Først naar de stode ved Maalet, 
mødtes de med hinanden; men der stode de da atter 
hinanden såa nær, at man ikke vel skulde kunne skjelne 
imellem de Resultater, som den ene, og dem, som den 
anden havde opnaaet: der er den samme Korrekthed i Be- 
tragtningerne, den samme Storhed i Slutningsrækkerne 
og den samme Simpelhed i de Formler, hvori de ved 
deres Årbejder indvundne Sandheder ere udtrykte. 
Ampére var høj, noget melankolsk; han var kejtet 
i sine Bevægelser, langsom i sin Optræden; han var 
næsten blind, saa det var ham en Anstrengelse at skrive 
en Linie og en Umulighed at tegne en Cirkel eller et 
Kvadrat blot nogenlunde nøjagtig. Hans øvede og sikkre 
Hukommelse fastholdt alt muligt: Historie og Filosofi, 
Zoologi, Fysik og Kemi; Vers af franske og latinske Klas- 
sikere saavelsom de ubetydeligste Enkeltheder i Jussieus 
Beskrivelser af Planterne og Cuviers af Dyrene. Hans 
Distraktion var saa overordenlig, at man endnu i hans 
Levetid fortalte alle mulige Historier om den; han hengav 
sig aldeles til.sin livlige Fantasi, enhver Pligt var ham 
forhadt. Hans videnskabelige Liv syntes allerede at 
