221 
neske, han ved alt, han forstaaer alt, han gjemmen- 
trænger alt! 
Faraday vare mere Specialist; ved Begyndelsen af 
sin Løbebane var han Kemiker, men vendte sig saa lidt 
efter lidt til Studiet af Fysiken og samlede sig her i 
Studiet af" Elektriciteten. Han var mere udadvendt, saa 
og hørte fuldt saa vel, som han tænkte. Han holdt ikke 
af Selskaber og deres Glæder, men han følte sig til- 
trukken af de store Naturscener, ofte helt begejstret 
derover. Naar Solen gik ned paa Landet, naar en Storm 
rejste sig paa Havets Bred, naar Taagen fortonede sig i 
mærkelige Former i Alperne, saa kom der Liv i ham; 
han opfattede da alt indtil det mindste som en Maler, 
han blev stemt deraf som en Digter, og samtidig for- 
klarede han det som en Lærd. Hans Blik, hans Ord, 
hans Gestus, alt i ham forraadte da ligesom et indre 
Slægtskab mellem hans Aand og Aanden i Naturen. 
Under sine fortrinlige Foredrag blev han oftere be- 
tagen af den samme Begejstring. Med hvilken ædel 
Varme gav han ikke i et Aftenmøde i den kongelige 
Læreanstalt i Ebelmens egen Nærværelse, som var dybt 
rørt derved, en Fremstilling af denne vor hedengangne 
Landsmands smukke Arbejder om den kunstige Dannelse 
af Ædelstene! Og en anden af vore berømte Kolleger, 
Henri Sainte-Claire-Deville, har ikke havt nogen mere 
begejstret Beundrer af sine glimrende Experimenter, naar 
han fremstillede Natrium og Aluminium massevis eller 
smeltede Platin til en straalende og blændende Vædske. 
Et elskeligt Geni, hvis endnu friske Tab Akademiet i 
lang Tid vil begræde, Foucault, der i sine Granskninger 
over Naturen gik frem paa ganske lignende Maade som 
Faraday, følte sig aldrig lykkeligere end til de Tider, da 
Fjerde Række. Il. 15 
